Справа № 466/474/23                        Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/498/23                Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        04 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Гай О.О.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду  м. Львова від 10 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу, Полтавської області Лугова Лідія Петрівна, третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, Міханошин Олена Ігорівна, третя особа: Львівська міська рада,
ВСТАНОВИЛА:
ухвалою Шевченківського районного суду  м. Львова від 10 січня 2023 року заяву представника заявника (позивача) ОСОБА_6 адвоката Ситника Сергія Олександровича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_6 адвоката Ситника Сергія Олександровича до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу, Полтавської області Лугова Лідія Петрівна, третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, Міханошин Олена Ігорівна, третя особа: Львівська міська рада – задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_5 .
Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Зазначає, що судом розглянуто заяву про забезпечення позову з порушенням правил підсудності, оскільки місцем реєстрації відповідача 1 - ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 , що є в територіальній юрисдикції Перемишлянського районного суду Львівської області. Місцем реєстрації відповідача 2- ОСОБА_5 є АДРЕСА_3 , що є в територіальній юрисдикції Залізничного районного суду м.Львова. Відповідно до п.1 ч.1ст.31 ЦПК України - Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Таким чином, Шевченківський районний суд перевищив свої повноваження, виносячи оскаржувану ухвалу, оскільки він був зобов`язаний відправити заяву про забезпечення позову одночасно з позовною заявою за підсудністю - в Перемишлянський районний суд Львівської області або Залізничний районний суд м. Львова. Вважає, що оскаржуваною ухвалою порушено право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , а саме право володіння та розпорядження власним майном.
Просить ухвалу суду скасувати.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
У судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2  та представник  ОСОБА_3  – ОСОБА_4  просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.
При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №  543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).
Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".
Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, одночасно із поданням позовної заяви, ОСОБА_6 звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Заяву обгрунтовував тим, що ОСОБА_6 намагався успадкувати квартиру після смерті свого двоюрідного брата. Однак, дізнався, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже успадкувала вказану квартиру на своє ім`я. Успадкування квартири відбулось на підставі рішення Перемишлянського районного суду Львівської області, у справі №449/1108/21 від 10.11.2021, яким встановлено юридичний факт, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав із ОСОБА_3 без шлюбу у період з жовтня 2012 року, по день його смерті, за адресою АДРЕСА_2 . Оформлення спадщини відбувалось у приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Лугова Л.П. ОСОБА_3 отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_4 . 05.11.2022 ОСОБА_3 відчужила вказану квартиру ОСОБА_5 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.11.2022. На переконання ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , успадкувала вказану квартиру після смерті ОСОБА_7 незаконно на підставі рішення Перемишлянського районного суду м. Львова у справі № 449/1108/21 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_7 , без шлюбу в період. З жовтня 2012 року по день смерті останнього з метою в подальшому захисту прав позивача, оскільки предметом спору в заявленому цивільному позові являється саме право власності на вище вказану квартиру, просив заяву задовольнити.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи суть та характер позовних вимог, обґрунтування, що викладені в заяві про забезпечення позову, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки невжиття таких заходів може в подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду або зробити його неможливим.
З таким висновком суду колегія погоджується повністю.
По своїй суті позов в даному випадку слід вважати майновим та таким, що спрямований на захист права власності на квартиру.
Із вказаного, також, вбачається, що спірним об`єктом нерухомості є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яким відповідач ОСОБА_5 як власник, на даний час, вправі вільно розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаного майна, зміни статусу майна, тощо протягом продовження розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.
Зважаючи на потенційні загрози змін, що стосуватимуться спірного майна та у випадку їх настання, задоволення вказаних позовних вимог не матиме жодного правового значення для заявника (позивача) та вказане призведе до необхідності повторного звернення до суду або й взагалі унеможливить відновлення прав та законних інтересів, за захистом яких заявник (позивач) звертається до суду.
За таких обставин, заходи забезпечення слід вважати співмірними із позовними вимогами, а саме стосуються спірного майна у даній справі, наявні потенційні загрози для виконання потенційного рішення суду про задоволення позову, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, вважаючи, що заявником обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення прав та законних інтересів позивача.
Доводи апелянта про те, що судом розглянуто заяву про забезпечення позову з порушенням правил підсудності, оскільки місцем реєстрації відповідача 1 - ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 , що є в територіальній юрисдикції Перемишлянського районного суду Львівської області. Місцем реєстрації відповідача 2- ОСОБА_5 є АДРЕСА_3 , що є в територіальній юрисдикції Залізничного районного суду м.Львова, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Згідно із ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Разом з тим, приписами ч.1 ст.30 ЦПК України визначено зокрема, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Оскільки позов виник із приводу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 ,  відповідно до вимог ч.1 ст.30 ЦПК України, позовна заява розглядається за правилами виключної підсудності місцевим судом, юрисдикція якого поширюється на територію, на якій розташоване вказане нерухоме майно, а саме до юрисдикції Шевченківського районного суду м.Львова.
Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, які мають значення та вимогам закону слід залишити без змін.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду  м. Львова від 10 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено:14.07.2023.
Головуючий                                                        
Судді