Номер провадження: 33/813/1462/23
Номер справи місцевого суду: 501/1117/23 
Головуючий у першій інстанції Семенов О.А. 
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.09.2023 року                                                                  м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді - Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Власенко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 03.05.2023 року у справі про притягнення:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 03.05.2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн. 
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 , відповідно до прохальної частини якої вбачається, що апелянт просить суд скасувати постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 03.05.2023 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що в супереч чинного законодавства розгляд справи відбувався незаконно, матеріали справи та складений протокол містять у собі чисельні порушення, у зв`язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.
По-перше, апелянт вказує, що незважаючи на те що матеріали справи містили суперечливі докази, суд ґрунтувався лише на власних переконаннях, не беручи до уваги лише написані працівниками поліції матеріали справи.
Апелянт категорично не погоджується із зазначеними обставини у постанові суду першої інстанції, та вважає, що її дискредитовано й притягнуто до відповідальності з порушенням вимог чинного законодавства.
ОСОБА_1 наголошує на тому що кількість відеозаписів свідчить про їх монтаж. Також, апелянт вважає, що працівники поліції не дотримались вимог статті 266 КУпАП, оскільки запідозрити що у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння працівники поліції вправі лише в присутності свідків.
18.09.2023 року в судовому засіданні в режимі відеоконференції приймали участь ОСОБА_1 та його захисник - Швець Р.Ю., апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити та закрити провадження у справі.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду у справі про порушення правил, у порядку визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
09 березня 2023 року, приблизно о 20:40 годин, ОСОБА_1 , по вул. Транспортна, 27, в м. Чорноморську Одеського району Одеської області, керував автомобілем «КамАЗ», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна річ, шатка хода, та в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а також від проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився (протокол серія ААД №163683 від 09 березня 2023 року). Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні пуд час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права, передбачені ст.ст.59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, свою вину не визнав, та надав суду наступні пояснення: 09 березня 2023 року він перевозив насіння, приблизно 25 т. Працівники поліції під`їхали, приблизно о 20:40 годин та почали вимагати гроші. Він надав працівнику поліції разом з документами 500,00 грн, та працівник поліції пішов до свого товариша. Потім повернувся та віддав йому грошові кошти, повідомивши про необхідність сплатити 5000,00 грн або 2 т насіння, після чого питання по ньому закриється. Він повідомив, що насіння не його та відмовився будь-що віддавати. При цьому працівник поліції повідомив йому про необхідність переставити транспортний засіб оскільки заважає проїду, тим саме спровокував його на керування транспортним засобом. Після цього його запросили до транспортного засобу працівників поліції, не віддавали документи, запропонували продути алкотестер, однак не пояснювали для чого це робити, на що він відмовився, оскільки у нього були сумніви що алкотестер не «заряджений», тобто, що працівники поліції не нададуть чистий мундштук, а вже зі слідами алкоголю. Вони також пропонували проїхати у медичний заклад, однак, він також відмовився. Протокол передали на ознайомлення. На його думку зміст не відповідав дійсності, тому він намагався в ньому це написати, однак працівники поліції не надали таку можливість.
Сторона захисту в суді першої інстанції заперечувала щодо виклику працівників поліції для надання пояснень по справі щодо обставин про які повідомив ОСОБА_1 про вимагання та отримання працівниками неправомірної вигоди, з підстав того що, на їх думку, вони не підтвердять дані обставини. До правоохоронних органів з даного приводу також не звертались, а також заперечували щодо здійснення судового запиту про витребування в органів поліції «повних» відеозаписів, з підстав того, що суд зобов`язаний користуватися лише тими доказами, які надані разом із протоколом, та «повний» відеозапис фактично може призвести до погіршення становища ОСОБА_1 . З цих підстав також відмовилися від виклику в судове засідання працівників поліції, які складали адміністративний протокол для з`ясування обставин подій.
Крім того, сторона захисту надала письмові заперечення на протокол в якому зазначила, що справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП з підстав відсутності доказів того, що ОСОБА_1  відмовлявся від огляду в закладі охорони здоров`я або вчиняв дії, які могли свідчити про таке ухилення, а також з підстав відсутності матеріалах справи доказів надання та вручення направлення до медичного закладу. 
Під час судового засідання захисник також додатково повідомив, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо медичної установи, а також те що відеозаписи, долучені до протоколу є недопустимим доказом оскільки вони не є єдиним безперервним записом, а нарізкою, яка не містить всієї інформації, наслідком чого неможливе повне та всебічне дослідження обставин справи.
Також судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , який пояснив суду, що знайомий з ОСОБА_1 приблизно 3 роки, працює також водієм, в момент події, яка поставлена в провину ОСОБА_1 , був другим водієм екіпажу цього вантажного автомобілю, разом з ним вечеряли, в момент коли підійшов працівник поліції ОСОБА_1 перебував на водійському місці. Працівник поліції показав жест, який він зрозумів як вимагання грошей, на що ОСОБА_1 повідомив, що грошей немає, але працівник поліції наполягав на своєму. Між працівником поліції та ОСОБА_1 виник конфлікт. При цьому ОСОБА_1 самостійно вирішив та передав працівнику поліції 500,00 грн. Працівник поліції поклав гроші у кишеню, при цьому чи передавав документи не пам`ятає. Потім ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пішов до їх автомобіля. Через 30-40 хвилин ОСОБА_1 повернувся сумний та повідомив, що від нього вимагали 5000,00 грн або 2 т насіння на що він відмовився, та відносно нього склали протокол за ст. 130 КУпАП. Алкогольні напої вони не вживали. Такі випадки вимагання в них коштів були непоодинокі, однак вони жодного разу до правоохоронних органів не звертались.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, підтверджується дослідженими судом доказами: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1), в якому зазначена суть правопорушення, та наявний запис про те, що ОСОБА_1 від підпису та дачі пояснень відмовився та отримав тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом; диском з відеозаписами фіксації обставин вчиненого правопорушення, з портативного відеореєстратора (далі - бодікамера), який за № 1231 вказаний у адміністративному протоколі.
Так, на дослідженому в судовому засіданні CD-диску знаходяться 7 відеофайлів: 1 відеофайл з реєстратора транспортного засобу працівників поліції, та 6 відеофайлів з бодікамери працівника поліції.
На перших відеозаписах зафіксована обставина зупинки транспортного засобу, який рухався, та керування водієм ОСОБА_1 даним транспортним засобом.
На наступних відеозаписах з бодікамери працівника поліції вбачається, що працівником поліції роз`яснено водію ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, роз`яснені його права, передбачені Конституціє України, Кодексом про адміністративні правопорушення, а також окремо роз`яснено ст. 369 КК України щодо наслідків надання неправомірної вигоди. Працівником поліції неодноразово було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти медичний огляд за допомогою алкотестеру «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився, а також було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження вже там огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 також відмовився. При цьому суд звертає на наступну обставину зафіксовану на відеозаписах, а саме на поведінку ОСОБА_1 , який протягом усіх відеозаписів намагається уникнути відповідей, постійно просить дозволу вийти з транспортного засобу, намагається дотягнутись до бодікамери працівника поліції та зняти її, розмахує руками, після чого включив на мобільному телефоні ліхтар та світив в очі працівників поліції та у бодікамеру працівника поліції, тобто його поведінка не відповідала обстановці як тверезої людини. Також, побачивши, що його дії не призвели до бажаного результату взагалі повідомив працівникам поліції, що він не керував транспортним засобом та що вони можуть робити все що їм заманеться. При передачі йому протоколу для ознайомлення та внесення передбачених записів, ОСОБА_1 намагався пошкодити протокол. Суд вважає, що дані відеозаписи безумовно свідчать про зрозумілість ОСОБА_1 його прав та обов`язків, а також наслідків цієї відмови, що не викликає у суду будь-які сумніви, тому на думку суду даний відеозапис повністю спростовує твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не пропонувалося пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Щодо тверджень ОСОБА_1 та адвоката Швеця Р.Ю. стосовно не долучення працівниками поліції відповідного бланку направлення до закладу охорони здоров`я для проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, суд зауважує, що у даному випадку, а саме, у зв`язку з відмовою особи від проходження такого огляду у встановленому законом порядку, складення відповідного письмового направлення не є доцільним, при цьому вказане не впливає на доведеність вини у вчинені особою інкримінованого адміністративного правопорушення.
Що стосується, аргументів сторони захисту, що дані відеозаписи є «нарізаними» працівниками поліції з повної версії запису з метою викривлення інформації, є неналежні і не відповідають вимогам, то такі не заслуговують на увагу суду, оскільки хоч наявний в матеріалах справи відеозапис є фрагментарним, водночас на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та такий відеозапис дає можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Також суд критично оцінює твердження сторони захисту щодо отримання працівниками поліції неправомірної вигоди – грошових коштів сумі 500,00 грн, передача яких нібито зафіксована на відеозаписах. Однак на даних відеозаписах твердження не знайшли свого підтвердження та фактично спростовують їх, оскільки на відеозаписах чітко зафіксовано під час зупинення автомобіля передання ОСОБА_1 працівнику поліції лише посвідчення.
Оцінивши перелічені докази у їх сукупності та дослідивши обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вчинив адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».
Отже, досліджений відеозапис у судовому засіданні спростовує доводи ОСОБА_1 як в суді першої інстанції так і доводи викладені в апеляційній скарзі.
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.
З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях заявника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.
Обставини правопорушення й вина порушника в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються зібраними по справі доказами, згідно ст. 251 КпАП України.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, згідно ст. 251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення
У протоколі викладені відомості, які підтверджуються і іншими дослідженими судом та наявними в матеріалах справи доказами.
Протокол про адміністративне правопорушення не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.
Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, суддею апеляційного суду не встановлено.
Доводи апеляційної скарги судом розцінюється як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та такими, що не впливають на правильність ухваленого судом рішення та склад адміністративного правопорушення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.
З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях заявника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, а тому висновок суду першої інстанції викладений у постанові про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для скасування або зміни постанови суду.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст.33 КУпАП на накладено стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 03.05.2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                 О.В. Князюк