Справа № 991/6864/23
Провадження 1-кс/991/6886/23

УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого детектива ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Вищого антикорупційного суду клопотання старшого детектива Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погодженого з прокурором шостого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 62019000000001257 від 08.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366-2, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України

установив:

До Вищого антикорупційного суду надійшло вказане клопотання, у якому детектив з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, просить накласти арешт на майно ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання зазначає, що детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019000000001257 від 08.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366-2, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше серпня 2018 року, у ОСОБА_6 виник умисел на незаконну реалізацію права вимоги за кредитним договором № 4804 від 27.08.2012 та кредитним договором № 4706 від 16.09.2010, укладеними між ПАТ «Укрінбанк» та ТОВ «Укрполіскорм», зобов`язання щодо яких забезпечені іпотечними договорами та договорами поруки (Далі - Право вимоги, Актив) за заниженою ціною та в подальшому заволодіння такими Правами вимоги. 
ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що реалізувати вказаний злочинний умисел самостійно він не зможе, вирішив створити організовану групу до якої залучив ОСОБА_5 та начальника другого відділення першого відділу управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 , які зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним злочинним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.
ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 будучи учасниками організованої групи, діяли як співорганізатори вчинення кримінальних правопорушень, тобто приймали участь у створенні організованої групи, керували підготовкою і вчиненням кримінальних правопорушень, забезпечували фінансування та організовували приховування кримінально протиправної діяльності організованої групи.
Метою діяльності організованої групи була організація вчинення службовими особами Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство, АРМА), Державного підприємства «СЕТАМ» (Далі - ДП «СЕТАМ», Підприємство) та іншими особами, кримінальних правопорушень, спрямованих на здійснення незаконної реалізації Прав вимоги за заниженою ціною, що дозволило б придбати ці Права вимоги підконтрольною учасниками групи юридичною особою (фінансовою установою) за такою ж ціною та скасувати або припинити обтяження, застосовані іпотечними договорами і договорами поруки, які забезпечували зобов`язання кредитних договорів Прав вимоги. 
За версією слідства, ОСОБА_5 , діючи у складі організованої групи, будучи в ній як співорганізатор, реалізувавши спільно розроблений з її учасниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 єдиний злочинний план, організувала вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які за пособництва ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зловживаючи своїм службовим становищем вчинили дії спрямовані на заволодіння чужим майном Правом вимоги на користь учасників організованої групи, шляхом реалізації Прав вимоги за заниженою ціною, заподіявши майнової шкоди ПАТ «Укрінбанк» в особливо великому розмірі в загальній сумі 112 339 000 грн.
Крім того, ОСОБА_5 , діючи у складі організованої групи разом зі ОСОБА_6 , в період з 26.03.2019 по 02.05.2019, організувала вчинення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підроблення офіційного документу, який видається та посвідчується підприємством (суб`єктом оціночної діяльності), а саме: Висновку про вартість ТОВ «Експертно-технічний центр «СТАТУС» із завідомо неправдивими відомостями щодо ринкової вартості Прав вимоги 16 500 000 грн станом на 22.04.2019.
Також ОСОБА_5 , діючи у складі організованої групи разом зі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в період з 2 травня 2019 року по 3 травня 2019 року, організувала використання завідомо підробленого офіційного документа, який видається та посвідчується підприємством (суб`єктом оціночної діяльності), а саме: Висновку про вартість ТОВ «Експертно-технічний центр «СТАТУС» із завідомо неправдивими відомостями щодо ринкової вартості Прав вимоги 16 500 000 грн станом на 22.04.2019 - шляхом надсилання його до ДП «СЕТАМ».
Окрім зазначеного, ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою зі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в період з 21.08.2018 по 06.06.2019, неодноразово надавала неправомірну вигоду ОСОБА_7 в загальній сумі 32 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України становило 880 623 грн, за вчинення ОСОБА_7 дій з використанням свого службового становища, що полягало у використанні повноважень слідчого у кримінальному провадженні № 22018000000000303 від 08.10.2018 спрямовані на забезпечення накладення арешту на Права вимоги, забезпечення їх передачі до управління АРМА, та забезпечення зняття арешту на них з метою скасування або припинення обтяжень визначених іпотечними договорами та договорами поруки Прав вимоги, а також з метою подальшого їх продажу на підконтрольну ОСОБА_6 та ОСОБА_5 юридичну особу (фінансову установу).
21.12.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 369 КК України.
12.04.2023 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 369 КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_5  підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді конфіскації майна, а також підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 3 ст. 369 КК України, санкція якого встановлює покарання у виді конфіскації майна або без такої, виникла необхідність у накладені арешту на майно підозрюваної.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить 1/3 нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, детектив просить накласти арешт на вказане майно на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Доцільність розгляду клопотання без повідомлення власників майна детектив обґрунтовує необхідністю забезпечення арешту майна, існуванням загрози його відчуження. 
Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про проведення розгляду цього клопотання без виклику власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, та з оприлюдненням судового рішення в порядку ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень».
Детектив ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав викладених у ньому, просив задовольнити.
Заслухавши пояснення детектива, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити з таких підстав.
Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, підлягає можливій конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно із вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. У цьому разі арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).
При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).
Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. 
Під час розгляду клопотання встановлено, що детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019000000001257 від 08.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366-2, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно із ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. 
12.04.2023 у кримінальному провадженні № 62019000000001257 від 08.08.2019 старший детектив Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 , склав письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 369 КК України, яке того ж дня вручено ОСОБА_5 особисто під підпис, що підтверджується копією повідомлення про підозру, яке міститься в матеріалах справи. 
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_5 набула у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваної.
У судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження, додані детективом до клопотання на обґрунтування обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, зокрема, копії: протоколу обшуку від 25.11.2021; проколу огляду речей та документів від 03.02.2022 з додатками; матеріалів кримінального провадження № 22018000000000303 від 08.10.2018; висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №СЕ-19/111-21/32218-ЕК від 22.09.2021; протоколу допиту свідка від 08.12.2021; інших матеріалів, долучених до клопотання.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_5 , дослідження цих документів у сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні, та що до їх вчинення може бути причетна ОСОБА_5 , тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Санкція ч. 5 ст. 191 КК України, що серед іншого інкримінується ОСОБА_5 , передбачає відповідальність у виді позбавлення волі з конфіскацією майна; санкція ч. 3 ст. 369 КК України, яка також інкримінована  ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України). 
Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.
Тобто, у випадку визнання винуватою  ОСОБА_5  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191,ч. 3 ст. 369 КК України, суд може призначити їй покарання у виді конфіскації майна.
Матеріали справи містять докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 належить на праві власності 1/3 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією відповіді з КП КМР «КМ БТІ».( а.с. 130-131) Детективом надано особову картку ДМС Укрїни щодо ОСОБА_5 станом на 07.08.2023, згідно з якою адреса реєстрації особи заначена: АДРЕСА_1 . 
Зазначене майно, враховуючи норми ч. 10 ст. 170 КПК України, є об`єктом, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. 
Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.
Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).
Оцінюючи підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчий суддя враховує, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено правову підставу та умови обмеження права власності.
Звертаю увагу, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019000000001257 від 08.08.2019 здійснюється, зокрема, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах та організованою групою; за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, а саме організації підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене організованою групою; за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у організації використання завідомо підробленого документа вчинене організованою групою; за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду та в інтересах третьої особи дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб, на переконання слідчого судді, арешт нерухомого майна, забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 , відповідає принципу розумності, є співрозмірним, з огляду на завдання кримінального провадження, а також правову підставу для арешту майна.
Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).
Враховуючи те, що правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а також доведеність детективом існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона розпорядження та відчуження майна виправдовує у цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», згідно якої ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання, тому з метою своєчасного оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ініціатора клопотання обов`язок повідомити слідчого суддю про дату звернення цієї ухвали до виконання.
Керуючись ст. 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Задовольнити клопотання.
Накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження та розпорядження майном, а саме: 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. 
Зобов`язати старшого детектива Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 невідкладно повідомити слідчого суддю про дату звернення до виконання цієї ухвали.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1