УХВАЛА
10 липня 2023 року
м. Київ
справа №826/18223/14
адміністративне провадження №К/990/22555/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Уханенка С.А., Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Київської обласної прокуратури 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №826/18223/14 за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про скасування наказу, зобов`язати вчинити дії, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської обласної прокуратури, у якому просив:
- скасувати наказ прокурора Київської області № 1738к від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Київської області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Київської області;
- стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;
- зобов`язати прокуратуру Київської області проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання про застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Київської області № 1738к від 23 жовтня 2014 року про звільнення позивача з посади начальника відділу захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Київської області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Київської області.
Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 24 березня 2015 року, з 17 серпня 2021 року по 04 жовтня 2022 року у розмірі 266 468, 89 грн. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Київської області з 24 жовтня 2014 року.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Київської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 14385,21грн.  В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року в його мотивувальній та резолютивній частинах щодо визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, викладено третій та четвертий абзац в наступній редакції:
"Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу захисту прав громадян та інтересів держави при застосуванні законів про адміністративні правопорушення управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури Київської області з 24 жовтня 2014 року.
Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 04 жовтня 2022 року у розмірі 2 258 156,01 грн."
У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року - залишено без змін.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, Київська обласна прокуратура звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2023 року, від 13 квітня 2023 року та від 29 травня 2023 року касаційні скарги Київської обласної прокуратури було повернуто скаржнику. 
26 червня 2023 року касаційна скарга Київської обласної прокуратури повторно надійшла до Верховного Суду.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
За змістом частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 08 лютого 2023 року, а повторну касаційну скаргу до суду касаційної інстанції надіслано 23 червня 2023 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження.
У тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. В обгрунтування зазначено, що скаржником у визначений строк, 10 березня 2023 року подано первісну касаційну скаргу. Однак, ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження. Скаржником повторно подано касаційну скаргу, проте ухвалою від 13 квітня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику. У межах розумного строку скаржник повторно подає касаційну скаргу, однак ухвалою від 29 травня 2023 року касаційну скаргу знову повернуто скаржнику.
Разом з тим, згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду Київська обласна прокуратура вже неодноразово зверталась до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами. Вперше подано касаційну скаргу 10 березня 2023 року, яку повернуто ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2023 року, та отримано скаржником 27 березня 2023 року. Вдруге подана касаційна скарга 04 квітня 2023 року, яка повернута скаржнику ухвалою від 13 квітня 2023 року, отримана ним 19 квітня 2023 року. Втретє скаржник звернувся до суду 04 травня 2023 року, яку знову повернуто ухвалою від 29 травня 2023 року та отримано ним 06 червня 2023 року. 23 червня 2023 року відповідач вкотре звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.
При цьому скаржник не наводить жодних об`єктивних причин пропуску строки, а лише вказує про повторні подання касаційних скарг у розумні, на його думку, строки, що не може бути визнано судом як поважні підстави для поновлення строку.
З матеріалів касаційної скарги встановлено, що вони оформлені без дотримання вимог пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України  в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Перевіривши касаційну скаргу, Судом встановлено, що її зміст не відповідає вимогам пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України, оскільки ним не обгрунтовано підстави, на якій подана касаційна скарга, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона містить посилання на пункт 1 частини 4   статті 328 КАС України  як на підставу касаційного оскарження, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Дослідивши вказані скаржником рішення Верховного Суду, суд відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах №800/235/17, № 640/537/20 та №810/3246/16, оскільки скаржник не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.
Разом з тим, указуючи по тексту касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає у неправильному застосуванні до вказаних правовідносин ч. З статті 1, п. п. З, 7, 8 ч. 1 статті З, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII, у застосуванні до вказаних правовідносин статті 61 Конституції України, яка не підлягала застосуванню, статті 235 КЗпП України, а також пункту 10 Порядку № 100, скаржником не конкретизовано норми, які на його думку невірно застосовані судами попередніх інстанцій та як ці норми мають застосовуватись з посиланням на постанови Верховного Суду, в яких ці норми застосовані.
Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.
Проаналізувавши вказані вище постанови Верховного Суду, слід зазначити, що правовідносини між даною справою та вказаними справами не є подібними, про що неодноразово вказував Верховний Суд в ухвалах про повернення касаційної скарги.
Так предметом спору у справі №800/235/17 є визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя щодо несумісності та звільнення з посади судді, поновлення на посаді судді та здійснення нарахування і виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Предметом спору у справі №640/537/20 є визнання протиправним і скасування рішення про неуспішне проходження атестації прокурором та наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Предметом спору у справі № 810/3246/16 є зобов`язання Університету ДФС України здійснити перерахунок та виплату на користь позивача грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток в органах внутрішніх справ та податковій міліції, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Натомість, предметом спору у цій справі є, зокрема, скасування наказу про звільнення прокурора з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при цьому звільнення позивача відбулось на підставі Закону України "Про очищення влади".
Разом з тим, скаржником не конкретизовано норму права, яку застосовано судом без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.
Згідно з вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а за змістом частини першої  статті 341 КАС України, за винятком частини третьої цієї  статті КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Отже у разі не зазначення в касаційній скарзі підстав (підстави), на якій подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав) (пункт 4 частини другої  статті 330 КАС України) така касаційна скарга має бути залишена без руху.
Згідно із частиною другою  статті 332 КАС України  до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених  статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення  статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Частинами першою і другою  статті 169 КАС України  визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями  160,  161  цього  Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, відповідно до частин першої та другої  статті 169, частини 3 статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України  касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику касаційної скарги строку у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання    до суду касаційної інстанції:
- заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви;
- касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 КАС України  підстави (підстав) (пункт 4 частини другої  статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.
Керуючись статтями  3,  169,  330,  328,  332 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави, вказані Київською обласною прокуратурою, для поновлення строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №826/18223/14.
Касаційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №826/18223/14 за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про скасування наказу, зобов`язати вчинити дії - залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто, а у разі неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження чи визнання неповажними підстав пропуску строку - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                      В. Е. Мацедонська 
Судді                                                                                                          С. А. Уханенко
                                                                                                                   Н. В. Шевцова