Справа № 161/10067/23  Провадження №33/802/465/23 	Головуючий у 1 інстанції:Кихтюк Р. М. 	
	Доповідач: Клок  О. М.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023 року                                                                         місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Білоуса І.Л., захисника Романовського В.О., особи, щодо якої складено протокол - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2023 року, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.126 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 15.06.2023 о 00.35 год. в м. Луцьк по вул. Невського, 4, повторно, протягом року, керував автомобілем «Opel Astra», р.н. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР України.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись із таким рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі просить, як можна зрозуміти з її змісту, оскаржуване рішення скасувати в частині накладення стягнення та суми судових витрат, оскільки він є безробітним, студентом, відтермінувати оплату судового збору та витрат на інформаційно - технічне забезпечення. 
В зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову Луцького міськрайонного суду та виключити вказівку про позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він не має посвідчення водія. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку захисника та ОСОБА_1 , які, кожен зокрема, підтримали змінену апеляційну скаргу з підстав викладених в ній, доходжу наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положення ст.251 КУпАП регламентують, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані не в повній мірі.
Так, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №241265 від 19.03.2023, довідкою УПП у Волинській області, рапортом інспектора взводу №1 роти №1 батальйону УПП у Волинській області ДПП Хоропчука І.
Більш того, ОСОБА_1 , як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, не заперечив факту керування ним протягом року автомобілем без посвідчення водія, повторно.
Таким чином, будь-які заперечення сторони захисту щодо не достатності доказів на підтвердження винуватості  до уваги апеляційним судом не приймаються, так як не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються сукупністю вищенаведених доказів.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушується питання про відстрочення сплати застосованого стягнення.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
В силу статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
- витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Тобто, після закінчення строку для добровільної сплати штрафу, суд, яким винесено постанову, звертається до виконання постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, шляхом надсилання для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження майна, а відділ державної виконавчої служби уповноважений приступити до примусового стягнення подвійного розміру накладеного штрафу.
В той же час згідно ч. 2 ст. 301 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу здійснюється в порядку, встановленому законом, згідно з положеннями статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим,
Відстрочення - перенесення виконання на більш пізній час у зв`язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника чи інших осіб.
Аналіз норм, які регулюють порядок відстрочення сплати штрафу, дають підстави вважати, що положення ст.33 Закону України « Про виконавче провадження» стосуються прав сторін, які є учасниками виконавчого провадження. З врахуванням того, що на даний час відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження, звернення до суду з відповідним клопотанням про відстрочку сплати штрафу є передчасним.
Крім того ст. 294 КУпАП врегульовано порядок апеляційного перегляду справи апеляційним судом.
Звернення особи з проханням про відстрочення сплати штрафу в порядку апеляційного оскарження постанови суду, є необґрунтованим, оскільки таке клопотання може бути подане не раніше, ніж на стадії виконання постанови суду, після набрання нею чинності.
Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а саме - у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки судом при накладенні адміністративного стягнення не було враховано наступного.
Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.
Статтею 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).
Частиною другою статті 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Матеріали справи відомостей про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія не містять, згідно довідки ДПП УПП у Волинській області у ОСОБА_1 посвідчення водія відсутнє (а.с.2). 
У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року роз`яснено, що: «позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КУпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала».
З аналізу наведених норм та обставин справи слідує, що ОСОБА_1 під час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не був водієм в розумінні Правил дорожнього руху України, оскільки не був наділений спеціальним правом керування транспортним засобом, а тому останнього неможливо позбавити такого права.
Беручи до уваги сталу судову практику та правову позицію висловлену Верховним Судом України, суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Згідно зі статтею 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до статті 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржувану постанову.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити, а постанову судді першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення змінити.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол - ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2023 року, в частині накладення адміністративного стягнення змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частин постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2023 року вказівку: «з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років».
В решті постанову судді в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Волинського апеляційного суду                                         О.М.Клок