У х в а л а
Іменем України
02 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 520/10491/13-ц
провадження № 61-11413 ск 23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанасова компанія «Укрфінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - 
ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, з урахуванням уточнень, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року у розмірі 97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп.
У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, укладений між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - 
ПАТ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк», недійсним, зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Діаметра. Жак Дюпон» виконати споживчий договір про надання послуг по розрахунку із банківською установою 
від 04 квітня 2014 року.
У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, 
в якому просила визнати договір про надання споживчого кредиту 
від 09 листопада 2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , недійсним; визнати іпотечний договір від  09 листопада 2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , недійсним.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11074286000 від 09 листопада 2006 року у розмірі 97 118,95 дол. США, що еквівалентно 1 437 770 грн 78 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 50 965,17 дол. США, що еквівалентно 754 499 грн 84 коп., та заборгованості за процентами за користування кредитом - 46 153,78 дол. США, що еквівалентно 683 270 грн 
94 коп. 
У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 
2016 року залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року у частині вирішення первісного позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу передати у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
У іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 
2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2017 року залишено без змін (провадження № 61-34435св18).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2019 року прийнято до розгляду справу за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Зазначено строк для подачі відзиву на позов. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року, під час підготовчого засідання, у присутності представників позивача та відповідача, було закінчено підготовче провадження із призначенням справи до розгляду по суті, та з урахуванням права сторони відповідача на подання власного контр-розрахунку заборгованості.
У січні 2022 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 до суду подана зустрічна позовна заява про припинення зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року відмовлено у задоволені заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви у справі за позовом ТОВ «ФК «Укрфінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 
2006 року.
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду
м. Одеси від 17 лютого 2022 року змінено, доповнено текст резолютивної частини ухвали наступним абзацом: «Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернути відповідачу».
У іншій частині ухвалу суду залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси 
від 29 червня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 рокускасувати, прийняти нову постанову про поновлення строку та прийняття зустрічної позовної заяви.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Перевіривши доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, 
що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Статтею 49 ЦПК України передбачено, зокрема, право відповідача подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. 
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, 
а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом; строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями,
а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (частина перша статті 120, частина перша статті 122 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У частині першій статті 127 ЦПК України зазначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України)
Доповнюючи резолютивну частину ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про повернення зустрічної позовної заяви на підставі частини третьої статті 194 ЦПК України, так як подання зустрічного позову вчинено з порушенням строку для його подання, передбаченого частиною першою статті 193 ЦПК України, а причини пропуску строку, зазначені заявником, є неповажними.
Таким чином, змінюючи ухвалу суду першої інстанції в її резолютивній частині, суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права.
Верховний Суд зазначає, що повертаючи зустрічну позовну заяву  ОСОБА_1 , суд не порушив право заявника на звернення до суду, оскільки повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає зверненню з нею до суду на загальних підставах в межах окремого позову.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, 
а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 
2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року 
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанасова компанія «Укрфінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                Б. І. Гулько

                                                                                                                 Г. В. Коломієць

                                                                                                                Д. Д. Луспеник