ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року	Львів	Справа № 300/1677/23 пров. № А/857/10112/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Іщук Л.П.,
                                                                                             Обрізка І.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кафарський В.В.), ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м.Івано-Франківськ 16 травня 2023 року, повне судове рішення складено 16 травня 2023 року, у справі №300/1677/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :

03.04.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, просив: визнати протиправною бездіяльність щодо незарахування до загального стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 19.04.2005; зобов`язати повторно розглянути заяву від 10.08.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням стажу роботи за період здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 19.04.2005.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до загального стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.07.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 19.04.2005; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо часткового зарахування ОСОБА_1 страхового стажу у кількості 3 місяці 14 днів з періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.03.2005. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.08.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 19.04.2005, наданої судом у цьому рішенні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 1993 року по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду. Суд першої інстанції вказав, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Суд першої інстанції зазначив, що відповідачами не надано суду жодної інформації про наявність заборгованості позивача за платежами до Пенсійного фонду України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не має відповідати за незбереження відповідачем документів про нарахування страхових внесків/ збору на загальнообов`язкове державне страхування, а відсутність доказів наявності заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності. Суд першої інстанції зазначив, що наявні підстави для зарахування до загального стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 30.06.2000. Щодо періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, то суд першої інстанції зазначив, що позивачем неодноразово вчинялися дії, спрямовані на отримання документів, необхідних для зарахування спірного періоду до страхового стажу. Суд першої інстанції зазначив, також, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, відповідачі мали право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу. Надаючи оцінку спірним правовідносинам у частині зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 31.05.2005, суд першої інстанції дійшов висновку, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.05.2005, у який сплачені страхові внески підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків. Суд першої інстанції також вказав, що відповідачі, отримавши заяву позивача від 10.08.2022, мали виконати покладені на них чинним законодавством обов`язки, зокрема, встановлені в пунктах 1.9, 4.2, 4.3, 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 та ст. 64 Закону України №1058 та вчинити всі належні дії для призначення позивачу пенсії.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги стосуються періоду з 10.08.2022, тому, враховуючи день звернення до суду – 03.04.2023, вони виходять за межі шестимісячного строку звернення до суду. Скаржник вказав, що до страхового стажу не зараховано: період підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 31.12.2003 (за виключенням періодів березень, червень, вересень та грудень 2001 року), оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків та за якою системою оподаткування перебував і здійснював підприємницьку діяльність ОСОБА_1 до 2004 року; з 01.04.2005 по 19.04.2005 оскільки відсутня сплата внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції від 16.05.2023 в частині задоволених позовних вимог не відповідає вимогам діючого законодавства та підлягає скасуванню.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 10.08.2022 звернувся за призначенням пенсії за віком у Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Разом із заявою подав документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, а саме витяг б/н від 18.07.2022 та трудову книжку (а.с.64-71).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.08.2022 №057050010479 ОСОБА_1 з 08.08.2022 призначено пенсію за віком, страховий стаж – 28 років 6 місяців 2 дні (а.с.73-75).
На звернення ОСОБА_1 щодо обчислення страхового стажу листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.10.2022 №3530-3684/М-02/8-1900/22 повідомлено, що заява від 10.08.2022 розглядалась за принципом екстериторіальності спеціалістами Головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Полтавській областях, якими прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком. З питань пенсійного забезпечення, в тому числі щодо даних пенсійної справи, ОСОБА_1 має звертатися за місцем перебування на обліку до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Також зазначено, що особам, які займаються підприємницькою діяльністю, для визначення тривалості страхового стажу при призначенні пенсії необхідно обов`язково долучати довідку про обраний спосіб оподаткування, суми чистого оподаткованого доходу та встановлену ставку податку (а.с.26-27).
Вважаючи, що до страхового стажу протиправно не зараховано період підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 19.04.2005, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час звернення, (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; 
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Закону №1058-IV встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – Порядок №22-1). 
Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Згідно із пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1). Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 за періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Отже, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: до 01 травня 1993 року - час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків; з           01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 17.06.1998, основний вид економічної діяльності за КВЕД 47.1 – роздрібна торгівля книгами. Державну реєстрацію підприємницької діяльності припинено 04.08.2005.
У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вказало, що період здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1988 по 19.04.2005 не враховано в повному обсязі до страхового стажу позивача з підстав відсутності підтверджуючих документів.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі зазначило, що до страхового стажу зараховано періоди підприємницької діяльності з 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.06.2001 по 30.06.2001, з 01.09.2001 по 30.09.2001, з 01.12.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2005 по 31.03.2005 та період підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування з 01.01.2004 по 31.03.2005 за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу. До страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 31.12.2003 (за виключенням періодів березень, червень, вересень та грудень 2001 року), оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків та за якою системою оподаткування перебував та здійснював підприємницьку діяльність ОСОБА_1 до 2004 року, а також з 01.04.2005 по 19.04.2005, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що з огляду на наведене нормативно-правове регулювання за наявності витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності та припинення такої, а також відсутності інформації про заборгованість позивача за платежами до Пенсійного фонду України, наявні правові підстави для зарахування до загального стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 30.06.2000.
У період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003 позивач відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебував на обліку як фізична особа-підприємець, місце зберігання реєстраційної справи в паперовій формі: юридичний департамент Маріупольської міської ради.
Вказаний період не зарахований до страхового стажу, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків та за якою системою оподаткування перебував та здійснював підприємницьку діяльність ОСОБА_1 до 2004 року.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що листом від 21.11.2022 №347/6/05-99-24 Головне Управління ДПС в Донецькій області щодо надання інформації про сплату ОСОБА_1 відрахувань до Пенсійного фонду України в період з 17.06.1998 по 19.04.2005 повідомило, що питання сплати позивачем відрахувань до Пенсійного фонду України за цей період знаходиться в правовому полі Пенсійного фонду України (а.с.25).
Листом Головного Управління ДПС у Вінницькій області за дорученням Державної податкової служби України від 21.03.2023 №888/8 повідомлено, що згідно з інформаційних баз податкового органу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на податковому обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Центральна державна податкова інспекція (Центральний район, м.Маріуполь) з 16.01.2009 по 05.01.20017 Згідно з даних про реєстрацію платником єдиного соціального внеску (ЄСВ) є з 16.01.2009. Надати інформацію про обраний спосіб оподаткування, суми чистого оподатковуваного доходу та встановлену ставку податку за період з 17.06.1998 по 19.04.2005 неможливо через відсутність таких показників в інформаційно-комунікаційній системі ДПС через закінчення термінів зберігання документів. Повноваження ГУ ДПС у Донецькій області закріплені за ГУ ДПС у Вінницькій області від 20.09.2022
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.01.2023 №0500-0609-8/8618 повідомлено, що надати інформацію щодо сплати страхових внесків за період з 17.06.1998 по 19.04.2005 немає можливості у зв`язку із тим, що документи знаходяться на території тимчасово непідконтрольній Україні, де органи держаної влади не мають доступу до місця зберігання архівних документів (а.с.23).
Вказане підтверджує висновки суду першої інстанції, що позивач неодноразово вчиняв дії, спрямовані на отримання документів, необхідних для зарахування спірного періоду до страхового стажу, однак з об`єктивних причин такі отримати не вдалося.
Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону України №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання.
Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу.
В свою чергу, відсутність належних, достатніх та допустимих доказів наявності заборгованості позивача перед податковим та пенсійним органами, а також факт реєстрації припинення підприємницької діяльності, на переконання суду апеляційної інстанції підтверджують сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності. Оскільки ж адміністрування сплати страхових внесків (єдиного внеску) покладено на відповідний державний орган, то особа не може нести відповідальність за наповнення реєстру застрахованих осіб. 
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Враховуючи практику ЄСПЛ, зазначене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість та недоведеність доводів відповідачів у відповідності до норм діючого законодавства та наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 31.05.2005, то суд апеляційної інстанції зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області у відзиві на позовну заяву визнає, що у вказаний період позивач здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування. 
Відповідно до протоколу розрахунку стажу форма РС-право, номер ПС 057050010479, такий період врахований до страхового стажу позивача частково, залежно від суми сплачених внесків.
Згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 у цей період позивач сплачував внески у складі єдиного податку у Пенсійний фонд України (а.с.94-99).
Оскільки законодавчо визначеною умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2017 на спрощеній системі оподаткування є сам лише факт сплати страхових внесків, незалежно від їх розміру, то суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.05.2005, у який позивачем сплачені страхові внески, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача у повному розмірі, незалежно від розміру сплачених внесків.
Водночас, щодо періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2005 по 19.04.2005, то відповідачами також не надано доказів несплати позивачем страхових внесків.
В прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини особливу важливість надано принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п.70 Рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від   20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, оскільки позивачем вчинено усі дії, необхідні для призначення пенсії із зарахуванням періоду здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачами протиправно призначено позивачу пенсію без врахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 31.05.2001, з 01.07.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 30.11.2001, з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.04.2005 по 19.04.2005, та часткового зарахування страхового стажу у кількості 3 місяці 14 днів з періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.03.2005, а тому наявні правові підстави для повторно розгляду заяви позивача від 10.08.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки періоду здійснення підприємницької діяльності з 17.06.1998 по 19.04.2005, наданої судом.
Окрім того, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві або архівній установі, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення в належному розмірі. 
Щодо аргументів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, то такі є безпідставними, оскільки у межах спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції встановлено очевидне порушення, з боку пенсійного органу, прав свобод та інтересів позивача, а про порушення свої прав позивам дізнався саме з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.10.2022 №3530-3684/М-02/8-1900/22, до суду звернувся 03.04.2023, тобто з дотриманням строку звернення до суду.
Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви протиправності незарахування періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності до страхового стажу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №300/1677/23- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко