ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" серпня 2023 р.           Справа№ 910/3614/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Корсака В.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 (повний текст складено 16.01.2023) 
у справі № 910/3614/22 (суддя Привалов А.І.)

за позовом          Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до                    Комунального підприємства     "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"
про                    стягнення  4 011,28 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У травні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Комунального підприємства    "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (далі - Керуюча компанія) 4011,28 грн заборгованості.
В обґрунтування заявлених вимог КП «Київтеплоенерго» посилається на неналежне виконання Керуючою компанією як балансоутримувачем нежитлового приміщення площею 14,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Естонська, 5, зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року виникла заборгованість у сумі 3 369,27 грн, за прострочення сплати якої нараховані 3% річних у сумі 177,58 грн та інфляційні втрати у сумі 464,43 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Суд встановив, що позивач не надав на підтвердження своїх позовних вимог переконливих доказів, які свідчили би про виникнення у відповідача за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року заборгованості саме в сумі 3369,27 грн, виходячи з дійсної площі приміщення, яку займає відповідач у буд. №5 по вул. Естонській в м. Києві. Суд дійшов висновку, що позивач не довів споживання відповідачем у спірному періоді теплової енергії на загальну суму 3369,27 грн.
Враховуючи відмову в задоволенні вимоги про стягнення суми основного боргу, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних також не підлягають задоволенню як похідні від вимог про стягнення суми заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2023, КП «Київтеплоенерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарг КП «Київтеплоенерго» посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Скаржник вважає, що що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє відповідача, який використовув теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати за отриману теплову енергію без укладення договору є, насамперед, факт постачання товарної продукції, а також доведення обсягу та вартості таких поставок належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.
Апелянт не погоджується з висновком суду про ненадання жодних документів, які свідчили би про те, що спірне нежитлове приміщення площею 14,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача, та вважає, що у матеріалах справи наявні докази того, що відповідач є балансоутримувачем вказаного нежитлового приміщення. 
Крім того, на думку позивача, матеріали справи містять докази, які підтверджують факт постачання на об`єкт відповідача (особовий рахунок №730031-0301) теплової енергії, а також її обсяг та вартість.
Посилаючись на порушення норм процесуального права, скаржник зазначає, що при розгляді даної справи суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, надав неналежну оцінку доказам, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2023 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3614/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою КП «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 до надходження матеріалів справи №910/3614/22.
01.03.2023 матеріали справи №910/3614/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 апеляційну скаргу КП "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі №910/3614/22 залишено без руху. Надано КП "Київтеплоенерго" строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 3     721,50 грн у встановленому порядку. Попереджено КП «Київтеплоенерго», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків апеляційної скарги, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Від КП «Київтеплоенерго» на виконання вказаної ухвали надійшла заява про усунення недоліків з доданими до неї доказами сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (платіжне доручення №3222 від 08.02.2023).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника КП "Київтеплоенерго" про розгляд апеляційної скарги з повідомленням та викликом учасників справи. Поновлено КП "Київтеплоенерго" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі №910/3614/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023   у справі №910/3614/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу. 
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О. судді Владимиренко С.В., Корсак В.А. (у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 прийнято апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023   у справі №910/3614/22 до провадження у визначеному складі суду.
КП «Київтеплоенерго» надало для долучення у матеріали справи роздруківку з ЄДР постанови Верховного Суду від 14.07.2023 №910/21848/21.

Позиції учасників справи.
Керуюча компанія надала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів заперечила, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.
Відповідач вважає, що за відсутності доказів споживання саме ним теплової енергії у нежитловому приміщенні площею 14,10 кв. м у багатоквартирному житловому будинку № 5 по вул. Естонська у м. Києві у спірний період відповідно йдеться і про відсутність у нього обов`язку з оплати вартості спожитої за цією адресою теплової енергії та як наслідок про відсутність заборгованості та про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, у зв`язку з чим суд першої інстанції і відмовив у задоволенні позову, встановивши, що відповідач в даному випадку не є споживачем послуги з постачання теплової енергії.
Відповідач зазначає, що оскільки він не є споживачем житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії, а також з огляду та невідповідність змісту, структури проекту договору тощо вимогам чинного законодавства, листом №496/3 від 22.02.2021 проєкт договору було в установлені строки та порядку повернуто виконавцю послуг без укладення та підписання.

КП «Київтеплоенерго» надало відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій зауважує, що відповідач не надав жодного доказу, який вказував би на те, що площа спірного нежитлового приміщення не входить в передану на баланс відповідача площу нежитлових приміщень за відповіднною адресою. Відтак, оскільки нежитлове приміщення площею 14,1 кв. м, яке знаходиться у м. Києві по вул. Естонській, буд. 5, перебуває у відповідача на праві господарського відання, саме відповідач як користувач, балансоутримувач та розпорядник нежитлового приміщення несе зобов`язання з оплати за спожиту теплову енергію.
Відповідач направлений йому договір не підписав, але теплову енергію фактично спожив та продовжує споживати, ухиляючись від укладення договору на постачання теплової енергії, а також оплати за спожиту теплову енергію. Позивач зазначає, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплатити фактично спожиту теплову енергію. Обсяг спожитої теплової енергії за спірний період та її вартість підтверджується Обліковими картками за о/р №710031-0301; Актами приймання-передавання товарної продукції за о/р №710031-030;: Довідкою про нарахування за теплову енергію за особовим рахунком №710031-0301.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно зі ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго».
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Відповідно до п. 2.1 Статуту КП «Київтеплоенерго» підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії (п. 2.2.1 Статуту).
Отже, відповідно до Статуту КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг постачання теплової енергії у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5.
25.01.2021 з листом №30/5/13/1024 від 25.01.2021 «Про укладення договору» КП «Київтеплоенерго» направило на адресу Керуючої компанії проєкт договору на постачання теплової енергії №710031-0301 від 19.01.2021, додатком №8 до якого визначено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення площею 14,1 кв. м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5.
За текстом вказаного листа позивач повідомив відповідача про наявність у нього інформації про те, що Керуюча компанія є балансоутримувачем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5. Посилаючись на те, що відповідач не звернувся до КП «Київтеплоенерго» з метою укладення договору на постачання теплової енергії, однак споживає таку енергію, позивач повідомив про надсилання проєкту відповідного договору для укладення. Просив розглянути цей проект, доповнити необхідними реквізитами та підписати його, а також повернути один підписаний примірник. Зазначено, що у разі відсутності можливості споживання теплової енергії за вказаним об`єктом, про це необхідно повідомити протягом 20 днів з моменту отримання даного листа та надати відповідні підтверджуючі документи; у разі непідписання  та / або неповернення відповідачем договору на адресу КП «Київтеплоенерго» у встановлений ст. 181 ГК України строк пропозиція КП «Київтплоенерго» буде вважатись прийнятою в силу положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, у такому випадку датою укладення договору буде вважатись дата підписання його з боку КП «Київтеплоенерго».
У зв`язку з тим, що Керуюча компанія не є споживачем послуг централізованого опалення та не погоджується зі змістом і структурою проекту договору, останнє повернуло примірник проекту договору на постачання теплової енергії без підписання.
17.11.2021 КП «Київтплоенерго» направило на адресу Керуючої компанії вимогу №30/5/4/17970 про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 5  159  232,13 грн, до якої було включено спірний борг. 
Керуюча компанія вказану заборгованість не сплатила.

Водночас відповідач надав лист від 22.0.2022 за № 496/3, яким повідомив позивача про неможливість укладання договору на постачання теплової енергії для об`єкта - нежитлового приміщення за адресою: вул. Естонська, 5, у зв`язку з невідповідністю площі нежитлового приміщення, зазначеної в додатку № 8 до Договору № 710031-0301 від 19.01.2021, яка не відповідає дійсності. Відтак, розрахунки обсягів постачання теплової енергії та подальші нарахування за спожиту послугу потребують коригування відповідно до фактичної площі приміщення, яку використовує    КП    «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Звертаючись з позовом у цій справі, КП «Київтеплоенерго» зазначає, що Керуюча компанія не оплатила надані їй послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року, у зв`язку з чим у Керуючої компанії утворилась заборгованість у розмірі 3369,27 грн, на яку КП «Київтеплоенерго» здійснило нарахування та заявило до стягнення за період з 01.11.2019 по 31.12.2021    3% річних    у сумі 177,58 грн та 464,43 грн інфляційних втрат.
На підтвердження факту постачання теплової енергії у вказане нежитлове приміщення, а також її обсягу КП «Київтеплоенерго» надало:
-          довідки про нарахування за теплову енергію за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року; 
-          облікові картки за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року;  
-          акти приймання-передавання товарної продукції за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року; 
-          Акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.12.2021 на суму 3369,27 грн та рахунок-фактуру №710031-0301/2021-12 від 31.12.2021.
- корінці нарядів на підключення та відключення житлового будинку по вул. Естонська, буд. 5 в м. Києві до системи опалення в опалювальні сезони 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021. 
          Усі вказані вище документи складені в односторонньому порядку виключно працівниками позивача; докази їх вручення або надіслання Керуючий компанії у матеріали справи не надано.

          Керуюча компанія проти заявлених до неї вимог заперечила, зазначивши про відсутність належних доказів на підтвердження надання позивачем послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою у заявленому до стягнення розмірі у спірний період.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч. 7 вказаної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до п. п. 5 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Як передбачено ч. 1 ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами. Постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абз. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Суд зазначає, що положеннями ст. ст. 13, 19 та 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведені висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, 25.09.2019 у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач зазначив, що Керуюча компанія є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5, у якому надавалися послуги з теплопостачання, і в порушення норм законодавства не здійснила оплату за отриману теплову енергію, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року в розмірі 3  369,27 грн. Також за прострочення виконання зобов`язань позивач здійснив нарахування 3% річних (177,58 грн) та інфляційних втрат (464,43 грн) на суму заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції зазначив, що зі змісту копії рішення Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» №270/270 від 09.10.2014 вбачається, що Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Шевченківського району» перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальні підприємства зобов`язано передати Підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014.
Суд встановив, що  жодних документів, які свідчили би про те, що спірне нежитлове приміщення площею 14,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача, позивач не надав; такі документи відсутні й у матеріалах справи. За таких підстав суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що відповідач є споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у спірному приміщенні, є необґрунтованими.
При цьому суд відзначив, що за даними Департаменту комунальної власності міста Києва, які розміщенні на офіційній сторінці за посиланням: https://gukv.gov.ua/, на балансі відповідача за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5, знаходяться інші два нежитлових приміщення площею 11,1 кв. м та 509,4 кв. м.
Крім того, обставини щодо користування відповідачем нежитловими приміщеннями, розташованими за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5, також досліджувалися господарським судом у справі №910/21858/21.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2022 у справі №910/21858/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного    господарського суду від 28.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду у справі №910/21858/21 обґрунтовано тим, що жодних документів, які свідчили би про те, що спірне нежитлове приміщення площею 304,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Естонська, буд. 5, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача, позивачем не надано. Такі документи відсутні й у матеріалах справи. Тому, на переконання суду, доводи позивача про те, що відповідач є споживачем за фактично наданими послугами з постачання теплової енергії у спірному приміщенні, є необґрунтованими.
Колегія суддів з цього приводу додатково зазначає таке.
Власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку (ч. ч. 1, 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (ч. 5 ст. 22 ГК України).
Основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених ЦК України  (ч. 1 ст. 133 ГК України).
Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 136 ГК України).
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (ч. 2 ст. 136 ГК України).
Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі №640/19786/19 встановив, що Керуюча компанія відповідно до статуту створена з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Предметом діяльності підприємства є, зокрема, утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплене за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.
Рішенням Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» Київська міська рада затвердила переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1- 10 до цього рішення.
Пунктом 3 цього рішення доручено виконавчому комітету здійснювати, у разі необхідності, закріплення об`єктів, зазначених у додатках 1- 10 до цього рішення, на праві господарського відання чи оперативного управління за підприємствами, організаціями та установами, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
В додатку №10 рішення наведено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі. До об`єктів житлового господарства також віднесено житловий будинок по вул. Естонській, 5, загальною площею 5941,00 кв. м та нежитлові приміщення площею 545,90 кв. м (інв. №6055). 
Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового, нежитлового фонду Шевченківського районну в місті Києві та обслуговування закріплених за ним житлових будинків.
З додатку до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 вбачається, що за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» під порядковим №437 закріплено на праві господарського відання нежитлові приміщення за адресою: вул. Естонська, буд. 5, загальною площею 534,80 кв. м під інвентарним номером №6055. Під цим же інвентарним номером вказано загальну площу приміщень, які передано відповідачу за зазначеною адресою, що становить 5929,10 кв. м.
Крім того, вказаним розпорядженням на Керуючу компанію покладено обов`язок здійснювати контроль за використанням майна, яке закріплене за Керуючою компанією, зберігання, а у разі відсутності - виготовлення технічної документації на таке майно.
Зміст наведених вище Рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» та розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», свідчить, що Рішенням №284/5096 від 02.12.2010 до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені у Шевченківському районі, було віднесено житловий будинок по вул. Естонській, 5, загальною площею 5941,00 кв. м та нежитлові приміщення площею 545,90 кв. м (інв. №6055), а розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011 за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання приміщення за адресою вул. Естонська, буд. 5 загальною площею 5929,10 кв. м, з яких нежитлові приміщення - 534,80 кв. м.
Наведене свідчить, що площа будинку, в т.ч. нежитлова, по вул. Естонській, 5, визначена у Рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 у більшу сторону і відрізняється від тієї, що закріплена на праві господарського відання за відповідачем розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011 (545,90 кв. м та 534,80 кв. м відповідно).
За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач не довів того, що площа спірного нежитлового приміщення (14,1 кв. м) була передана в користування відповідача.
Щодо наданої КП «Київтеплоенерго» роздруківки з ЄДР постанови Верховного Суду від 14.07.2023 №910/21848/21 апеляційний господарський суд зазначає таке.
У справі №910/21848/21 суд касаційної інстанції зазначив, що враховуючи, що за Керуючою компанією закріплені всі нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, буд. 68/1, то суд апеляційної інстанції правильно встановив, що спірне приміщення, площа якого менша, а саме, 57,00 кв. м, передано Керуючій компанії.
Водночас у справі, що розглядається, такі обставини не встановлені. Навпаки, у цій справі апеляційний суд встановив, що площа будинку, в т.ч. нежитлова, по вул. Естонській, 5, визначена у Рішення Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010, є більшою, ніж та, що закріплена за Керуючою компанією розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011 (545,90 кв. м та 534,80 кв. м відповідно). 
Відтак, за відсутності інших доказів достеменно встановити закріплення за Керуючою компанією саме спірного нежитлового приміщення площею 14,1 кв. м не вбачається за можливе.
У відзивах на позовну заяву та на апеляційну скаргу відповідач наголошує на тому, що новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017) з 10.06.2018 ліквідував правовий інститут «балансового утримання» багатоквартирних будинків, балансоутримувача як суб`єкта житлово-комунальних відносин, і це є ще однією підставою того, що Керуюча компанія не може бути балансоутримувачем спірного нежитлового приміщення; відсутні докази передачі та перебування на балансі Керуючої компанії будь-якого приміщення площею 14 кв. м у багатоквартирному житловому за адресою: м. Київ, вул. Естонська, 5.
З вказаними доводами апеляційний господарський суд погоджується частково.
Дійсно, як правильно зазначає відповідач, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24.06.2004) втратив чинність 01.05.2019 на підставі нового Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017).
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24.06.2004) визначав суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власників, виробників, виконавців та споживачів житлово-комунальних послуг (ч. 2 ст. 3) та закріплював права та обов`язки балансоутримувача (ст. 24).
Натомість Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017) ліквідував інститут «балансового утримання» багатоквартирного будинку та визначив учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: 1) споживачів; 2) управителя; 3) виконавців комунальних послуг.
Новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017) (відповідно до його ст. 2) не регулює відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (забезпечення об`єднанням утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку).
У цій справі Керуюча компанія є не суб`єктом, який забезпечує утримання та експлуатацію будинку, користування спільним майном у такому будинку, а суб`єктом, якому на праві господарського відання були передані приміщення під інвентарним номером №6055, а отже яка має всі повноваження власника об`єкта нерухомого майна та несе обов`язок його належного утримання.
Верховний Суд у постанові від 03.10.2022 у справі №910/5841/21 дійшов висновку, що на особу, у господарському віданні якої перебуває майно, покладені права та обов`язки власника такого майна, але обмежена можливість його розпоряджання. Суть спору у справі №910/5841/21 полягала в тому, чи повинна особа, якій передані у господарське відання квартири, сплачувати внески на утримання будинку.
Таким чином, факт закріплення за Керуючою компанією на праві господарського відання нежитлових приміщень, а не перебування їх на балансі, покладає на останнього обов`язок належним чином утримувати такі приміщення.
Однак, як зазначено вище, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження закріплення за Керуючою компанією на праві господарського відання спірного нежитлового приміщення площею 14,1 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Естонська, 5.
Враховуючи встановлені у справі обставини, в т.ч. щодо площі приміщень у будинку №5 по вул. Естонській в м. Києві, переданої відповідачу, та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, з огляду на ненадання позивачем належних доказів, які достеменно свідчили би про перебування спірного нежитлового приміщення площею 14,1 кв. м у господарському віданні відповідача та виникнення у нього за період з жовтня 2019 року по грудень 2021 року заборгованості саме у сумі 3369,27 грн, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач не довів споживання відповідачем у спірному періоді теплової енергії на загальну суму 3369,27 грн.
За таких обставин позовні вимога про стягнення основного боргу задоволенню не підлягає, висновку про що правомірно дійшов місцевий господарський суд.
Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від основної вимоги про стягнення боргу, у задоволенні якої відмовлено, а тому також не підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі №910/3614/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 у справі №910/3614/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/3614/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                В.А. Корсак