Ухвала
 
06 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 274/4793/22
провадження № 61-12613ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 16 травня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Міське комунальне підприємство «Бердичівводоканал» (далі -                                                МКП «Бердичівводоканал») у вересні 2022 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг у розмірі 13 128,96 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 02 вересня 2019 року між                                       МКП «Бердичівводоканал» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення. Особовий рахунок за                        № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що                          МКП «Бердичівводоканал» забезпечує квартиру відповідача послугами з централізованого водопостачання. 
Оскільки зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 належним чином не виконує, утворилася заборгованість, розмір якої станом на          31 липня 2022 року становить 13 128,96 грн.
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області рішенням від 06 квітня 2023 року позов МКП «Бердичівводоканал» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь МКП «Бердичівводоканал» заборгованість за період з 01 червня 2013 року по 31 липня 2022 року включно у розмірі 13 128,96 грн. Вирішив питання судових витрат. 
Житомирський апеляційний суд постановою від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнив частково, скасував рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області           від 06 квітня 2023 року та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь МКП «Бердичівводоканал» заборгованість за період з вересня 2019 року по липень 2022 року у розмірі 7 603,76 грн. Стягнув з МКП «Бердичівводоканал» на користь ОСОБА_1 2 000 грн витрат на правничу допомогу. Компенсував за рахунок держави МКП «Бердичівводоканал» 1 436,74 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. Стягнув з                                   МКП «Бердичівводоканал» на користь держави 2 155,12 грн судовий збір за розгляд справи апеляційним судом.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 13 червня 2023 року виправив арифметичні помилки допущені в мотивувальній та резолютивній частинах постанови Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2023 року, а саме:
- на а. с. 106 в п`ятому та восьмому абзацах мотивувальної частини щодо суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2019 року по липень 2022 року у розмірі замість «7 603,76 грн» вказати «10 611,88 грн»;
- в третьому абзаці резолютивної частини замість неправильного розміру заборгованості «7 603,76 грн» вважати правильним, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь МКП «Бердичівводоканал» заборгованість за період з вересня 2019 року по липень 2022 року у розмірі 10 611,88 грн;
- в п`ятому абзаці резолютивної частини вважати правильним, що до компенсації за рахунок держави МКП «Бердичівводоканал» 2 005,14 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції;
- в шостому абзаці резолютивної частини вважати правильним, що до стягнення з МКП «Бердичівводоканал» на користь держави 713,78 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області       від 06 квітня 2023 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 16 травня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом               на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684  грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Таким чином, ціна позову у цій справі 13 128,96 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним                          з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду                  і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі.                    У практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення                 у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Касаційна скарга не містить посилань та обґрунтування підстав перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі, а судом касаційної інстанції відповідних обставин не встановлено.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно            до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства                                      й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                    у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано               на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи              від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно          до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,         де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які        за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року, постанову Житомирського апеляційного суду             від 16 травня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом Міського комунального підприємства «Бердичівводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                              І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров