Номер провадження: 22-ц/813/1402/23 
Справа № 947/193/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді ДришлюкаА.І., суддів Громіка Р.Д.,Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року по справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

04 січня 2021 року представник Державної іпотечної установи звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 16.12.2020 року складає 436001,31 грн. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 6540,02 грн (а.с.1-6).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено відмовити(а.с.137-140).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державною іпотечною установою було направлено засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просили суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що у 2015 році між Державною іпотечною установою та Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами (включаючи кредитний, договори поруки та іпотечний договір ОСОБА_1 ), предметом договору відступлення є реалізація порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав, а про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано повідомленням. Проте, як зазначає апелянт, позичальник – ОСОБА_1 після отримання листа, платежі на користь Державної іпотечної установи не здійснювала. Апелянт вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було досліджено надані заяву, підписану позичальником на отримання кредиту та кредитний договір з додатковою угодою до нього. На думку апелянта, саме ці документи підтверджують отримання кредиту та здійснення його погашення. Апелянт не погоджується з висновком першої інстанції щодо того, що не було надано відомостей про суму переданих прав вимоги до відповідачів. Стосовно цього апелянт зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається сума набутих Державною іпотечною установою вимог і вона складає 409339,82 грн (а.с.142-152).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 липня 2021 року було відкрито апеляційне провадження (а.с.189) та ухвалою від 22 листопада 2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 202).
13 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Гудими Ігора Борисовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому останній повідомляє суд, що позивачем до позовної заяви не було долучено довідки про заборгованість позичальника перед первісним кредитором згідно з умовами кредитного договору № к-1490 на момент відступлення прав вимоги та відповідно відомостей про те, право вимоги на яку саме суму за договором про іпотечний кредит, укладений з ОСОБА_1 отримала Державна іпотечна установа, не надано. Крім того, стверджує, що матеріали справи не містять також реєстру боржників, який повинен був надати банк до договору відступлення, тому на думку відповідачів, позовні вимоги позивачем не доведені належними та допустимими доказами та відповідно, судом першої інстанції надано правильну оцінку наявним доказам по справі та ухвалено законне рішення (а.с. 194-201).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином. 
Ухвалою від 21 червня 2023 року було задоволено відповідне клопотання представника апелянта призначено судове засідання в режимі відео конференції, доручено Святошинському районному суду м. Києва забезпечити проведення відео конференції з Одеським апеляційним судом.
Представник апелянта – ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив оскаржуване рішення скасувати із ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
В судовому засіданні також був присутнім відповідач – ОСОБА_1 , яка заперечували проти задоволення апеляційної скарги. 
Дослідивши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.
11 липня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № к-1490, відповідно до якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 27000,00 (двадцять сім тисяч) доларів США з оплатою по процентній ставці 11 процентів річних (а.с. 9-13).
11 липня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 було укладено договір поруки №п-01/20572, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № к-1490 від 11 липня 2005 року (а.с.16-18).
В подальшому, між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В., за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 50,0 кв.м. (а.с.20-23).
01 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № к-1490 від 11 липня 2005 року (а.с. 15).
11 лютого 2015 року на підставі договору відступлення права вимоги № 17/4-В, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, остання набула всіх прав вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору (а.с. 24-29).
У зв`язку із вказаними обставинами, позичальнику – ОСОБА_1 було направлено відповідне повідомлення про відступлення прав вимоги (а.с. 30-35).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, долученого позивачем до матеріалів справи, заборгованість набута Державною установою за кредитним договором № к-1490 від 11 липня 2005 року ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2020 року складає: 409 339,82 грн – по сумі основного боргу, 26 661,49 грн – прострочені відсотки (а.с. 8).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження права вимоги за кредитним договором № к-1490 від 11 липня 2005 року стороною позивача суду надано договір про відступлення права вимоги з додатком, в якому зазначено перелік кредитних договорів, за якими переходить право вимоги до Державної іпотечної установи. Вказаний перелік зокрема містить і кредитний договір № к-1490 від 11 липня 2005 року, укладений з ОСОБА_1 . За таких обставин суд приходить до висновку про наявність права вимоги Державної іпотечної установи про стягнення кредитної заборгованості, проте окрім розрахунку від 16 грудня 2020 №5489/32/28, складеного Державною іпотечною установою, на підтвердження розміру заборгованості суду належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України не надано.
Разом з тим, суд зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором. При цьому суд приймає доводи сторони відповідача ОСОБА_1 щодо того, що до позовної заяви позивачем не надано довідки про заборгованість позичальника перед первісним кредитором згідно з умовами кредитного договору №к-1490 на момент відступлення прав вимоги. Відомостей про те, що право вимоги до відповідачів на яку саме суму за договором про іпотечний кредит, укладений з ОСОБА_1 отримала Державна іпотечна установа, суду не надано.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача щодо стягнення заборгованості в зазначеному в позові розмірі, в зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Апеляційний суд не погоджується зі висновками суду першої інстанції та задовольняючи частково апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).
За положенням ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України)/.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріалами справи встановлено, що 11 липня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № к-1490, відповідно до якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 27000,00 (двадцять сім тисяч) доларів США з оплатою по процентній ставці 11 процентів річних. Зі змісту вказаного договору, а саме п. 3.2 вбачається, що позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, отримані за договором, до 11 липня 2020 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного ануїтентного платежу, розмір якого за цим договором становить 307,0 дол. США(а.с. 9-13).
Згідно долученої позивачем в якості додатків до позовної заяви копії договору про відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, Державна іпотечна установа набула право вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору (а.с. 24-28), в тому числі щодо вищезазначеного кредитного договору № к-1490 від 11 липня 2005 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , та укладені в забезпечення:договір поруки № п-01/20572 від 11 липня 2005 року, іпотечний договір від 18 липня 2005 року.
Позивачем, в свою чергу, також було долучено до матеріалів справи відповідний розрахунок заборгованості від 15 грудня 2020 року, згідно якого заборгованість по основному боргу, набута Державної іпотечною установою за кредитним договорам № к-1490 від 11 липня 2005 року, ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2020 року становить 409 339,82 грн, 26661,49 грн – прострочені відсотки за період з 01 травня 2020 року по 16 грудня 2020 року(а.с. 8). Розмір зазначеної заборгованості на момент набуття Державно іпотечною установою прав вимоги за кредитним договором підтверджується в тому числі долученою останніми довідкою про залишок кредитної заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно договору від 11 лютого 2015 року, долученого до матеріалів справи (а.с.158). При цьому, факт укладення зазначення кредитного договору, отримання кредитних грошових коштів та періодичне внесення коштів в рахунок погашення заборгованості у відповідності до умов укладеного кредитного договору, підтверджуються наявними матеріалами справи (копіями вищезазначених договорів та безпосередньо відповідними квитанціями про внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості (а.с. 8-29, 89-110) та відповідачем по справі – ОСОБА_1 не спростовано, в тому числі й факт наявності певної заборгованості по кредиту, що вбачається з поданої останньою до суду першої інстанції заяви від 08 лютого 2021 року, вх. № 6914, про застосування в даному випадку строків позовної давності (а.с. 113-116). Згідно змісту вказаної заяви, відповідач просила задовольнити частково заявлені представником Державної іпотечної установи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитному договору, та застосувати положення ст. 257 ЦК України до частини ануїтентних платежів по договору, що в свою чергу, свідчить про часткове визнання відповідачем заявлених повним вимог щодо стягнення заборгованості, однак не взято до уваги судом першої інстанції та відповідно передчасно зроблено висновок про наявність підстав для відмови в задоволені позову, у зв`язку із чим слід зазначити.
За положенням ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).
Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Згідно умов кредитування, сторонами було обумовлено повернення кредиту та сплату процентів шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 307,0 дол. США, 10 числа кожного календарного місяця протягом строку погашення. Тобто в даному випадку обчислення строку позовної давності починається з моменту настання строку погашення чергового платежу та обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
При цьому, враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідними позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом в січні 2021 року, тому, зважаючи на положення ст. 257 ЦК України, позивачем було пропущено встановлений строк позовної давності щодо частини платежів в період до 04 січня 2018 року. За таких обставин, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення наявної заборгованості за кредитним договором № к-1490 від 11 липня 2005 року, за період з 04 січня 2018 року по11 липня 2020 року, що становить 256 673,49 грн (згідно долученого відповідачем по справі розрахунку заборгованості за вказаний період та не спростований позивачем – Державною іпотечною установою) (а.с. 116).
Позивачем також було долучено відповідний розрахунок заборгованості щодо прострочених відсотків, що становить 26661,49 грн (а.с. 8).
Стосовно заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя – ОСОБА_2 , слід зазначити.
Згідно п. 1.1 договору поруки № n-01/20572 від 11 липня 2005 року. Поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № к-1490 від 11 липня 2005 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , відповідно до якого наданий кредит у
розмірі 27000,0 (двадцять сім тисяч) доларів США, зі сплатою 11% відсотків річних. Окрім того, згідно п. 5 даного договору, порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею; порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя; порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством (а.с. 16-18).
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Разом з тим, за положенням ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Матеріалами встановлено, що 01 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № к-1490 від 11 липня 2005 року, згідно якої, сторони домовилися доповнити розділ 7 «Заключні положення» кредитного договору пунктом 7.9 у такій редакції: «7.9 Якщо повернення кредиту та сплата процентів за цим договором відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів, у випадку кінцевого повного погашення позичальником кредиту, розмір останнього ануїтентного платежу може відрізнятися від розміру ануїтентного платежу встановленого згідно умов цього договору та графіку платежів, і буде складатися із суми фактичної заборгованості за кредитом, що залишилася після сплати позичальником всіх попередніх ануїтентних платежів, сум процентів та комісій за обслуговування кредитної заборгованості за цим договором. Остаточний розрахунок заборгованості позичальника за цим договором здійснюється банком в останній місяць користування позичальником кредитом. З метою з`ясування суми заборгованості по кредиту при його повному погашенні позичальником зобов`язується заздалегідь, за 7 (сім) календарних днів до настання дати остаточного повернення кредиту, звернутися до відділення банку, що його обслуговує та дізнатись точну суму, достатню для погашення всієї заборгованості за цим договором» (а.с. 15). Вказаний договір підписано безпосередньо позичальником – ОСОБА_1 та банком, що вбачається зі змісту даного договору. При цьому, відомостей щодо узгодження внесення відповідних змін до укладеного між сторонами 11 липня 2005 року кредитного договору, з поручителем – ОСОБА_2 наявні матеріали справи не містять.
Згідно роз`яснень, наведених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме у п. 22, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, з наведеного слідує, що у випадку не надання поручителем згоди на зміну умов зобов`язання порука припиняється. Припинення поруки є юридичним фактом, який може бути встановлений в судовому порядку у разі його невизнання стороною. 
За таких обставин, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач – ОСОБА_2 , як поручитель, був обізнаний щодо укладення 01 вересня 2013 року додаткової угоди про доповнення розділу 7 пунктом 7.9 та погодився зі внесеними змінами (збільшення) обсягу його відповідальності, проте судом першої інстанції вказані обставини справи не враховані, апеляційний суд приходить до висновку щодо відсутності в даному випадку підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя.
Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, із скасуванням оскаржуваного рішення Приморського районного суду м. Одеси та ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2021 року – скасувати та ухвалити нове.
Позов Державної іпотечної установи – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної іпотечної установи (ЄДРПОУ 33304730) заборгованість за кредитним договором №к-1490 від 11 липня 2005 року у розмірі 283334 гривні 98 копійок, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 256673 гривні 49 копійок та заборгованості за відсотками у розмірі 26661 гривня 49 копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                 А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 11 липня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк