ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 363/2925/19 
провадження № 51-584 км 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                       ОСОБА_6 та змінену касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 17 вересня 2021 року та вирок Київського апеляційного суду від                    26 грудня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 12019110150000149, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.   
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 17 вересня                   2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Вироком Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і застосування ст. 75 КК України  скасовано і ухвалено новий, яким призначено ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок суду залишено без змін. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку,                          ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 16 лютого 2019 року близько 22:25 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном особи, яка зупиниться надати йому допомогу, шляхом вчинення нападу, приховуючи під одягом заздалегідь підготовлений для нападу ніж, ліг на проїжджій частині дороги по вул. Центральна в котеджному містечку «Міжріччя» в с. Хотянівка Вишгородського району Київської області. Цього ж дня потерпілий ОСОБА_9 на автомобілі марки «Shkoda Fabia» під керуванням іншої особи рухались по вул. Центральна в котеджне містечко «Міжріччя» в                       с. Хотянівка Вишгородського району Київської області, побачив на проїзній частині дороги невідомого чоловіка, який лежав та підійшов до нього. ОСОБА_8 , тримаючи в правій руці ніж, завдав ним удар в область обличчя ОСОБА_9 . Скориставшись його дезорієнтованістю, ОСОБА_8 завдав ще декілька ударів ножем в обличчя і шию потерпілого та, користуючись тим, що ОСОБА_9 втратив рівновагу і впав на узбіччя дороги, ОСОБА_8 заволодів належним останньому майном на загальну суму 7520, 00 грн. Неправомірними діями                      ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У зміненій касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та вирок суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироках фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що розгляд даного кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України суперечило завданням кримінального провадження визначених ст. 2 КПК України. Вказує, що ОСОБА_8 лише частково визнавав цивільний позов, тому суд безпідставно розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Також зазначає про безпідставне не зарахування, на його думку, апеляційним судом в строк відбутого покарання терміну попереднього ув`язнення ОСОБА_8 . 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 також просить скасувати вироки судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд в суді першої інстанції та, обґрунтовуючи свою позицію, наводить доводи, аналогічні за змістом доводам зміненої касаційної скарги захисника ОСОБА_7 . 
Позиції інших учасників судового провадження
Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 надіслав заперечення, в яких посилаючись на безпідставність наведених у касаційних скаргах сторони захисту доводів, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни. 
Прокурор, який брав участь в суді касаційної інстанції вважала, що підстав для задоволення касаційних скарг захисників немає, а тому просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.  
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Доводи касаційних скарг захисників про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в зв`язку з розглядом кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є безпідставними та свого підтвердження перевіркою матеріалів кримінального провадження не знайшли.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений представленими в справі доказами в їх сукупності, які не досліджувалися судом за згодою учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Матеріалами провадження підтверджується дотримання судом вимог ч. 3                      ст. 349 КПК України, згідно з якими в судовому засіданні з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому, питання щодо обсягу доказів, які підлягають дослідженню, як убачається з журналу судового засідання від 19 травня 2021 року, вирішувалося у присутності захисника, який погодився зі скороченим порядком дослідження доказів. 
Водночас, в подальшому, після допиту ОСОБА_8 , в зв`язку з тим, що останній не міг згадати обставин вчинення ним злочину, судом будо змінено порядок дослідження доказів. Проте в судовому засіданні 16 вересня 2021 року, після повторного допиту судом ОСОБА_8 було знову прийнято рішення про зміну обсягу доказів, які підлягають дослідженню і це питання вирішувалося в присутності захисника, який не заперечував проти такого порядку дослідження доказів. Тому доводи касаційних скарг про порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України є безпідставними. 
При вирішенні цивільного позову потерпілого та прийнятті рішень про суми стягнень заподіяної матеріальної і моральної шкоди, судами дотримано вимог статей 128, 129 КПК України та статей 1167, 1194 ЦК України. В зв`язку з тим, що ОСОБА_8 визнав частково позовні вимоги потерпілого, суд розглянув та вирішив позов виходячи із наявних в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження заподіяної матеріальної та моральної шкоди. Порядок дослідження доказів, передбачений ч. 2 ст. 349 КПК України, не стосувався вирішення цивільного позову в цій справі. 
Покарання, призначене ОСОБА_8 апеляційним судом відповідає вимогам                            ст. 65 КК України. Приймаючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд виходив з того, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували би наявність такої обставини як щире каяття, а визнання вини засудженим, обумовлене наявністю беззаперечних доказів та свідчить лише про намагання уникнути справедливого покарання за вчинене. 
Колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 апеляційним судом покарання у виді позбавлення волі на певний строк необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України в цій частині.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про безпідставне, на його думку, не зарахування апеляційним судом в строк відбутого покарання ОСОБА_8 терміну його попереднього ув`язнення, то зазначене питання, у даному конкретному випадку, може бути вирішено в порядку, передбаченому статтями 537 - 539 КПК України. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог захисників немає.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 17 вересня                        2021 року та вирок Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 та змінену касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_11                             ОСОБА_3