ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року 
м. Київ

cправа №  905/1065/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 
на рішення Господарського суду Донецької області від 27.04.2023 (суддя Демідова П.   В.)
і постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 (головуючий суддя Россолов В. В., судді Склярук О. І., Хачатрян В. С.)     
у справі № 905/1065/22
за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марфарм"
про вилучення майна та стягнення заборгованості
(у судовому засіданні взяли участь представники: позивача - Пац   Є.   О., відповідача - Міхно   М.   Г.) 
СУТЬ СПОРУ
1.          Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач, Банк) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Марфарм" (далі - відповідач, Товариство) уклали договір фінансового лізингу, за умовами якого останнє отримало у лізинг транспортний засіб: автомобіль Toyota Camry 2.5 Hybrid, e-CVT Elegance+U2, серійний номер - НОМЕР_1 , рік виробництва - 2021 (далі - автомобіль).
2.          Відповідач прострочив сплату лізингових платежів, у зв`язку з чим позивач розірвав договір в односторонньому порядку та просив повернути предмет лізингу. Товариство автомобіль не повернуло та вказало, що його було викрадено. Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду з вимогами про вилучення автомобіля та стягнення лізингових платежів до моменту розірвання договору.
3.          Суди першої та апеляційної інстанції позов задовольнили частково. Відмовили у стягненні з відповідача платежів в рахунок викупу майна з посиланням на те, що не можна вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів).
4.          Верховний Суд, з огляду на доводи касаційної скарги позивача, вважає такі висновки передчасними, з огляду на те, що суди не здійснили повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, окремі з яких суди попередніх інстанцій залишили поза увагою.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
5.          29.07.2021 між Банком і Товариством укладено договір фінансового лізингу №MR52FLOWWU74G-1 (далі - договір), відповідно до умов якого:
-          Банк зобов`язується набути у власність у ТОВ ВОСТОК АВТОМИР, місцезнаходження: 69050, Україна, область Запорізька, місто Запоріжжя, вулиця Складська, будинок, 8, код ЄДРПОУ 34535386 (далі - продавець) предмет(и) лізингу (далі - майно) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій (далі - Додаток №1) та передати його в користування лізингоодержувачу на строк, визначений в цьому договорі, і лізингоодержувач зобов`язується сплатити банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеними цим договором (п.1.1);
-          строк лізингу - 24 місяців, що обчислюється з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна, та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу (п.1.2);
-          загальна вартість майна за цим договором становить 807 244,68 грн, ПДВ 161 448,94 грн, усього до сплати 968 693,62 грн, у т.ч. вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 4022,62 грн (п. 2.1);
-          загальна вартість майна за цим договором складається з (п.2.1.1): авансового платежу лізингоодержувача  в рахунок викупу майна, що становить 337 634,85 грн (з ПДВ) та підлягає сплаті протягом 1 робочих днів з моменту підписання цього договору (п.2.1.1.1); загальної суми лізингових платежів у частині, що йде на викуп переданого лізингоодержувачу майна, 627 036,15 грн (з ПДВ), згідно з додатком №2 до цього договору (п.2.1.1.2); вартість пристрою GPS зі встановленням у розмірі 4 022,62 грн, що сплачується лізингоодержувачем частинами в рахунок викупу майна згідно з додатком №2 до цього договору (п.2.1.1.3);
-          розмір, структура, строк сплати лізингових платежів встановлюються цим договором та додатком №2 до нього, та включають: винагороди, що підлягають сплаті одноразово у день укладення цього договору; винагороду за користування майном у розмірі 0,01 (нуль цілих одна сотих) % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, на сплату чергового лізингового платежу згідно додатку №2; у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором винагорода за користування майном складає розмір 22 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно з додатком №2 до договору; платежі в рахунок викупу майна, що підлягають сплаті згідно з цим договором та додатком №2 до нього у т.ч. компенсація вартості пристрою GPS зі встановленням; інші документально підтверджені витрати банку, безпосередньо передбачені та пов`язані з виконанням цього договору, відшкодовуються лізингоодержувачем на підставі окремих рахунків протягом 3 (трьох) банківських днів від дати рахунку, якщо договором або домовленістю сторін не встановленого іншого (п.2.2);
-          з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі до лізингоодержувача переходять всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням майном, у т.ч. ризик випадкового знищення або пошкодження, а також невідповідності майна цілям його використання (п. 3.4);
-          протягом усього строку цього договору майно є власністю банка. Майно переходить у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим договором, але не раніше одного року з моменту передачі майна лізингодержувачу (п. 4.1);
-          Банк має право (п. 6.1): вимагати повернення майна у випадках, передбачених п.10.1 та п.10.2 цього договору (п.6.1.3.); достроково розірвати цей договір та вимагати погашення заборгованості згідно з умовами цього договору (п.6.1.7).
-          лізингоодержувач, зокрема, зобов`язаний: повернути майно банку у випадках передбачених п.10.1 та п.10.2 цього договору, у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору (п. 7.2.8); 
-          цей договір може бути достроково розірваний за ініціативою банка в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 (три) робочі дні, зокрема у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу або страхової премії лізингоодержувачем згідно з умовами цього договору, якщо прострочення сплати становить більше 30 календарних днів (п. 10.1.2).
-          у випадку дострокового розірвання цього договору, якщо лізингоодержувач не скористався правом дострокового викупу майна згідно п.7.1.4 цього договору, майно повинно бути повернуто протягом 3 робочих днів по акту прийому-передачі майна в такому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, крім випадків коли майно знищене, пошкоджене та не може бути відновлено (п. 10.4);
-          у випадку ухвалення рішення про дострокове розірвання цього договору, сторони зобов`язуються за 3 робочі дні письмово повідомити одна одну про це із зазначенням причин дострокового розірвання цього договору. При цьому для розірвання цього договору додаткових угод сторони не укладають (п. 10.5).
6.          Згідно з графіком лізингових платежів, який є додатком №2 до договору фінансового лізингу № MR52FLOWWU74G-1 від 29.07.2021, загальна сума лізингових платежів, яка включає суму кредиту та суму відсотків до погашення, складає 631 125,52 грн та підлягає сплаті в період з 29.08.2021 по 28.07.2023.
7.          Автомобіль, разом з датчиком GPS CarGo Light передано Банком Товариству за актом прийому-передачі майна від 20.08.2021, який є додатком №3 до договору.
8.          АТ КБ "Приватбанк" звернулось до ТОВ "Марфарм" з листами від 03.10.2022 №Е.65.0.0.0/3-2211003/26616 та від 03.10.2022 №Е.65.0.0.0/3-2211003/26618 в яких повідомило про розірвання договору у зв`язку з простроченням лізингоодержувачем платежів більше ніж на 30 днів та вимагав у термін до 25.10.2022 повернути Банку лізингове майно за актом приймання-передачі.
9.          Відповіді на зазначені листи позивач не отримав, предмет лізингу йому не повернуто.
10.          У підтвердження втрати предмету лізингу відповідач долучив до відзиву витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №12022141380000302 від 30.03.2022, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_1 звернулася із заявою 30.03.2022 до ВП №1 ЛРУП№1 ГУНП у Львівській області, в якій повідомила, що 18.03.2022 приблизно о 08:00   год, невідомі особи, одягнені у російську військову форму, незаконно заволоділи транспортним засобом марки "Тойота Кемрі", н.з. НОМЕР_2 , який знаходився за адресою: смт.   Мангуш, (блок пост), Мангушська територіальна громада, Маріупольський район Донецька область, окрім цього 03.04.2022 перебуваючи за адресою м.   Маріуполь, вул.   Свободи, 20 заволоділи транспортним засобом марки "Mersedes-Benz GLS 400 d 4MATIC", серійний номер НОМЕР_3 . Чим спричинили потерпілій ОСОБА_1 значну матеріальну шкоду.
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
11.          Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Марфарм" про вилучення майна та стягнення заборгованості.
12.          В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору фінансового лізингу від 29.07.2021 №MR52FLOWWU74G-1 в частині сплати лізингових платежів та винагороди, відповідно до графіку, у зв`язку з чим позивачем розірваного договір у односторонньому порядку, внаслідок чого у останнього виникло право на вилучення предмета лізингу та стягнення винагороди за користування майном та несплаченого відшкодування частини вартості предмета лізингу.
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
13.          Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.04.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023, позов задоволено частково, ухвалено вилучити у Товариства на користь Банку автомобіль, стягнуто з Товариства на користь Банку заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу в розмірі 28,93грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 14 470,43   грн, в іншій частині заявлених вимог відмовлено.
14.          Рішення судів попередніх інстанцій узагальнено мотивоване такими аргументами і обставинами.
15.          Так, ураховуючи обставини щодо прострочення відповідачем сплати лізингових платежів у строк понад 30 днів, беручи до уваги дотримання позивачем порядку розірвання договору, передбаченого його умовами, суди попередніх інстанцій погодилися з доводами позивача про те, що договір є розірваним з 20.10.2022.
16.          З огляду на те, що відповідач не виконав вимогу позивача про повернення предмета лізингу, предмет лізингу не повернув, у зв`язку з чим автомобіль є таким, що перебуває у відповідача безпідставно, а також зважаючи на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.74 ГПК України втрату предмета лізингу, суди дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про вилучення у відповідача на користь позивача предмета лізингу.
17.          При цьому, суди дійшли висновку, що лізингодавець не може одночасно вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів), тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.
18.          Суди встановили, що лізингові платежі в межах спірного договору складаються з: (1) винагороди, що підлягають сплаті одноразово у день укладення цього договору; (2) винагороди за користування майном у розмірі 0,01 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, на сплату чергового лізингового платежу згідно з додатком №2; (3) платежів в рахунок викупу майна, що підлягають сплаті згідно з цим договором та додатком №2 до нього у т.ч. компенсація вартості пристрою GPS зі встановленням.
19.          Ураховуючи, що позивач у межах розгляду справи заявив вимогу про повернення предмета лізингу, суди дійшли висновку, що нарахування платежів в рахунок викупу майна в сумі 184   058,84 грн є безпідставним, інші складові лізингових платежів підлягають стягненню, а саме заборгованість з винагороди за користування предметом лізингу в сумі 28,93   грн.
Касаційна скарга
20.          Не погодившись із прийнятими рішеннями, Банк звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
21.          В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач вказав про те, що рішення судів у цій справі прийняті без урахування правових висновків суду касаційної інстанції щодо:
21.1.          застосування приписів статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №   355/385/17, а саме щодо закріплення у зазначеній статті принципу обов`язковості договору;
21.2.          застосування приписів статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №   904/5726/19, а саме про те, що для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.
22.          Товариство в касаційній скарзі не погоджується з висновками судів щодо відсутності підстав у разі розірвання договору лізингу одночасно вимагати повернути предмет лізингу та відшкодувати вартість об`єкта лізингу (в межах здійснення лізингових платежів). Зазначає, що умовами пункту 7.2.8 договору на лізингоодержувача покладено обов`язок у разі розірвання договору повернути майно Банку, сплативши при цьому заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за договором, а також відшкодувати заподіяні збитки, що на думку скаржника, свідчить про обов`язок відповідача не тільки повернути позивачу об`єкт лізингу, а і сплатити лізингові платежів в цілому.
Відзив
23.          Відповідач подав відзив, у якому наголошує на безпідставності доводів касаційної скарги, вказує на нерелевантність постанов, на які скаржник посилається в касаційній скарзі, до правовідносин, що склалися у цій справі №   905/1065/22, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду попередньої інстанції
24.          Згідно з частинами першою - другою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
25.          Як уже зазначалося вище, позивач оскаржує рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за платежами в рахунок викупу майна в сумі 184 058,84 грн.
26.          Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
27.          Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
28.          Згідно з частиною першою статті 509 та статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
29.          Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).
30.          Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
31.          Як уже зазначалось, суди попередніх інстанцій з`ясували, що правовідносини сторін у цій справі виникли з договору фінансового лізингу.
32.          Частиною першою статті 292 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.
33.          За приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
34.          Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
35.          Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.
36.          За частинами другою, третьою статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.
37.          Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина друга статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").
38.          Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.
39.          З моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг").
40.          Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.
41.          У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору та просив погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства.
42.          Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (на яку посилається скаржник), лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.
43.          У справі № 904/5726/19 суди дослідили, що до моменту розірвання договору лізингодавець виставляв до оплати рахунки-фактури до складу яких входило відшкодування частини вартості об`єкта лізингу, проценти та комісії.
44.          З урахуванням статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" суд касаційної інстанції у наведеній постанові зазначив, що враховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.
45.          Ураховуючи встановлену у справі № 904/5726/19 структуру лізингових платежів, а також положення пункту 12 загальних умовах контракту, відповідно до якого у випадку розірвання договору за ініціативою лізингодавця лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу (пункт 6.18 загальних умов), що за висновком суду касаційної інстанції з урахуванням частини першої статті 627, статті 629 ЦК України узгоджується з правовим регулюванням договору оренди (найму), Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по сплаті за користування об`єктом лізингу (до складу якої входило відшкодування частини вартості об`єкта лізингу) до припинення дії договору.
46.          Як же зазначено вище, у справі, яка розглядається, суди дослідили, що лізингові платежі в межах спірного договору складаються з: (1) винагороди, що підлягають сплаті одноразово у день укладення цього договору; (2) винагороди за користування майном у розмірі 0,01 (нуль цілих одна сотих) % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, на сплату чергового лізингового платежу згідно додатку №2; (3) платежів в рахунок викупу майна, що підлягають сплаті згідно з цим договором та додатком №2 до нього у т.ч. компенсація вартості пристрою GPS зі встановленням.
47.          Ураховуючи, що позивачем заявлено вимогу про повернення предмета лізингу, суди дійшли висновку, що нарахування позивачем одночасно платежів в рахунок викупу майна в сумі 184 058,84 грн за період дії договору є безпідставним.
48.          При цьому, суд апеляційної інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги Товариства про можливість повернення об`єкта лізингу і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів), з огляду на зміст пункту 7.2.8 договору, зазначив що за змістом пункту 7.2.8 договору на лізингоодержувача покладено обов`язок повернути майно банку у випадках, передбачених п. 10.1 цього договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.
49.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в межах даного пункту договору сторонами узгоджено загальний обов`язок лізингоодержувача щодо повернення лізингових платежів, без визначення їх складових частин та розміру. Отже, відповідний пункт договору, в тлумаченні норм законодавства, передбачає обов`язок лізингоодержувача щодо повернення виключно винагороди за користування предметом лізингу.
50.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає слушними доводи скаржника про те, що з урахуванням наведеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2021 у справі №   904/5726/19, при вирішенні питання відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) у випадку розірвання договору, слід аналізувати як умови договору так і структуру лізингових платежів.
51.          Скаржник з посиланням на закріплений у статті 629 ЦК України принцип обов`язковості договору наголошує на тому, що сторони у пункті 7.2.8 договору передбачили у разі розірвання договору повернення лізингових платежів в цілому, що з урахуванням структури лізингових платежів, передбачених пунктом 2.2 договору та додатком №   2 до договору, складається не тільки з винагороди, але і включає вартість майна.
52.          Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши положення пункту 7.2.8 договору, не звернув уваги на інші умови договору, в тому числі ті, які встановлюють структуру лізингових платежів та дійшов передчасного висновку (належним чином не обґрунтувавши його) про те, що відповідний пункт передбачає обов`язок лізингоодержувача щодо повернення виключно винагороди за користування предметом лізингу.
53.          Місцевий господарський суд, відмовляючи у стягненні на користь позивача платежів в рахунок викупу майна до моменту розірвання договору, наведеній умові договору взагалі оцінки не надав та констатував неможливість одночасно вимагати повернути об`єкт лізингу та вимагати відшкодування вартості об`єкта лізингу, не звернувши при цьому уваги на правову позицію Великої Палати Верховного Суду про те, що в такому випадку слід оцінювати умови договору та структуру лізингових платежів на предмет врегулювання сторонами порядку стягнення лізингових платежів у разі розірвання договору.
54.          Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
55.          Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
56.          Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
57.          Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
58.          Оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідають.
59.          Порушення судами норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України).
60.          Стосовно висновків суду апеляційної інстанції та доводів відзиву на касаційну скаргу щодо відмінності умов договору фінансового лізингу у справі №   904/5726/19 та у цій справі №   905/1065/22, колегія суддів зазначає, що відповідні умови не нівелюють наведеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду про необхідність аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів у вирішенні питання стягнення заборгованості з відшкодування вартості об`єкта лізингу до моменту розірвання договору, чого судами попередніх інстанцій здійснено не було.
61.          За таких обставин, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена приписами пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України знайшла своє підтвердження під час касаційного розгляду справи.
62.          Інші доводи відзиву не спростовують викладеного вище та зводяться до цитування висновків судів попередніх інстанцій, які по суті уже були проаналізовані вище.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
63.          Згідно із пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
64.          Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
65.          Оскільки в ході касаційного провадження за касаційною скаргою позивача підтвердилась наявність підстави касаційного оскарження, визначена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, обґрунтованими виявилися доводи про недослідження судами всіх обставин справи, встановлення яких має значення для правильного вирішення спору, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення справи № 905/1065/22 в оскаржуваній частині на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
66.          Під час нового розгляду суду слід врахувати викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, надати належну оцінку доказам, та доводам сторін і за результатами установленого прийняти законне і обґрунтоване рішення.   
Судові витрати
67.          Оскільки справа направляється на новий розгляд розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити частково.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 і рішення Господарського суду Донецької області від 27.04.2023 у справі № 905/1065/22 в оскаржуваній частині скасувати.
3. Справу № 905/1065/22 у цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. В. Случ 

Судді                                                                                                    Н. О. Волковицька

                                                                                                    С. К. Могил