ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1574/23	
                                                                                Суддя 1-ї інстанції – Мінаєва К.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, просив:
-  скасувати постанову №70913990 від 03.02.2023 року Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження в розмірі 34000,00 грн.;
скасувати постанову №70913990 від 03.02.2023 року Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору в розмірі 3400,00 грн.;
скасувати постанову №70913990 від 03.02.2023 року Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт коштів в розмірі 37672,58 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мантули В.М. від 03.02.2023 ВП № 70913990 про відкриття виконавчого провадження.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мантули В.М. від 03.02.2023 ВП № 70913990 про стягнення виконавчого збору.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мантули В.М. від 03.02.2023 ВП № 70913990 про арешт коштів боржника.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована правомірністю винесених державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про арешт коштів.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2023 року у справі №192/1167/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один рік) (а.с.11-15).
Супровідним листом від 16.01.2023 року № 192/1167/22/391/1023 Солонянським районним судом Дніпропетровської області направлено на адресу позивача копію постанови суду від 10.01.2023 року засобами поштового зв`язку простим поштовим відправленням.
Супровідним листом від 25.01.2023 року №192/11672/22/677/2023 Солонянським районним судом Дніпропетровської області направлено на адресу Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) копію постанови суду у справі №192/1167/22 від 10.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді стягнення штрафу на користь держави.
03.02.2023 року державним виконавцем Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мантулою В.М. відкрито виконавче провадження ВП №70913990 з виконання постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2023 року у справі №192/1167/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 34 000,00 грн. (а.с.16). Вказану постанову направлено на адресу Солонянського районного суду Дніпропетровської області та ОСОБА_1 супровідним листом від 03.02.2023 року №4402/2 до виконання та до відома (а.с.17).
03.02.2023 року державним виконавцем було складено також постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 400,00 грн., яку направлено стягувачу та боржнику супровідним листом від 03.02.2023 року №4405/2 (а.с.18-19).
Крім того, 03.02.2023 року було складено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 37 672,58 грн. Зазначену постанову направлено сторонам виконавчого провадження супровідним листом від 03.02.2023 року №4406/2 (а.с.20).
Незгода позивача з постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про арешт коштів, стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 291 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.
За ч. 3 цієї статті постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого ч. 1 ст. 307 цього Кодексу.
За правилами ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Системний аналіз наведених вище правових норм вказує, що примусовому виконанню державною виконавчою службою підлягає виконавчий документ, який набрав законної сили, а у разі оскарження постанови про накладення штрафу така постанова підлягає направленню стягувачем до примусового виконання лише, якщо протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання повідомлення про залишення скарги без задоволення, особою не буде сплачений накладений на нього штраф. При цьому, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (Далі Закон №1404-VIII).
Так, пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Отже, зміст звернення постанови до виконання становить певну діяльність органу (посадової особи), який виніс конкретну постанову і складається з наступного:
1) своєчасне вручення (надсилання) правопорушникові копії постанови про накладення адміністративного стягнення;
2) роз`яснення правопорушникові порядку та умов виконання постанови;
3) своєчасне надсилання постанови органу виконавцю;
4) здійснення контролю за виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення та вирішення інших питань відстрочка виконання, припинення виконання, давність виконання постанови тощо.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2023 року у справі №192/1167/22 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. 
Копію зазначеної постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності від 10.01.2023 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області направив ОСОБА_1 супровідним листом від 16.01.2023 року засобами поштового зв`язку простим поштовим відправленням.
Підтвердження отримання копії постанови позивачем в матеріалах справи № 192/1167/22 відсутнє.
Натомість, 25.01.2023 року постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2023 року у справі №192/1167/22 направлено на адресу Запорізького відділу державної виконавчої служби для її примусового виконання. 
В контексті вказаного суд зазначає, що тільки після закінчення строку для добровільної сплати штрафу, суд, яким винесено постанову, звертається до виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу шляхом надсилання для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна, а відділ державної виконавчої служби уповноважений приступити до примусового стягнення подвійного розміру накладеного штрафу.
Натомість, у ситуації що склалась, постанова про накладення адміністративного стягнення була направлена до примусового виконання на дев`ятий день, після направлення її копії особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, що  фактично позбавило позивача можливості на добровільну сплату штрафу у строк, визначений ст.307 КУпАП.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції  про протиправність винесення державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження та похідні рішення, про стягнення виконавчого збору та про арешт коштів, через що, задля поновлення порушеного права позивача, наявні підстави для скасування вказаних постанов.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов