Номер провадження: 22-ц/813/996/23 
Справа № 522/15891/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого -                Назарової М.В.
суддів:                        Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання — Пересипка Д.В.,
учасники справи:
позивач: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації – Славкіної Марини Анатоліївни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_3 
на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі судді Бойчука А.Ю., в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації – Славкіної Марини Анатоліївни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

                        в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна М.А. звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та предмет застави.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 вересня 2003 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 53/03ф, відповідно до умов якого позичальниці було надано кредит в іноземній валюті в сумі 40000 тисяч євро, для придбання та ремонту квартири до 25 березня 2005 року. Додатковими угодами сума кредиту була збільшена до 90000 євро, а строк повернення був визначений 25 вересня 2013 року. Взяті на себе зобов`язання банком були виконані у повному обсязі, однак 
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2011 року у справі № 2-1176/11, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 в розмірі 660252,25 грн. Таким чином, факт надання кредитних коштів та порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору встановлено рішення суду, яке набрало законної сили та має преюдиційний характер. 
Станом на 29 липня 2016 року загальна заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 3503218,93 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 54331,30 євро, заборгованість за відсотками – 66647,82 євро, загальна заборгованість за кредитом та відсотками становить 120979,12 Євро, що за курсом НБУ 27,501208 станом на 29 липня 2016 року становить 3327071,94 грн, комісія за РО – 0,00 грн, штраф згідно п.7.1 та 7.2 Кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту – 176146,99 грн. 
Станом на дату подання позову заборгованість за кредитним договором залишилася не погашеною, а вимога банку не виконаною, таким чином позивач набув законного права звернути стягнення на іпотечне майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 
У якості забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором, ОСОБА_3 передала в іпотеку банку майно, а саме квартиру під 
АДРЕСА_1 , житловою площею 21,3 кв.м, загальною площею 48,6 кв.м.
Крім того, в якості забезпечення своєчасного і повного виконання своїх обов`язків по кредитному договору, ОСОБА_1 передала в заставу банку майно, а саме: вантажопасажирський автомобіль марки «Volkswagen Transport», випуску 1993 року, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований МРЕВ-1 Одеської області 05 червня 1999 року, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , виданого МРЕВ-1 Одеської області 05 червня 1999 року. 
Також в якості забезпечення своєчасного і повного виконання своїх обов`язків по кредитному договору ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передав в заставу банку майно, а саме: бортовий малотоннажний – В автомобіль марки «ГАЗ 33021», випуску 1999 року, двигун № НОМЕР_5 , шасі НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , ідентифікаційний код (VIN): НОМЕР_8 , державний номерний знак НОМЕР_9 , зареєстрований МРЕВ-1 Одеської області 26 травня 1999 року, належний ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10 , виданого МРЕВ-1 Одеської області 26 травня 1999 року. 
На підставі викладеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 року розмір якої становить 3503218,93 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 54331,30 євро, заборгованість за відсотками – 66647,82 євро, загальна заборгованість за кредитом та відсотками становить 120979,12 Євро, що за курсом НБУ станом на 29 липня 2016 року становить 3327071,94 грн, комісія за РО – 0,00 грн, штраф згідно п.7.1 та 7.2 Кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту – 176146,99 грн, звернути стягнення на: 
- належний ОСОБА_3 предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21,3 кв.м, загальною площею 48,6 кв.м., шляхом її продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21,3 кв.м, загальною площею 48,6 кв.м, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки копії будинкових книг, технічну документацію. 
- вантажопасажирський автомобіль марки «Volkswagen Transport», випуску 1993 року, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований МРЕВ-1 Одеської області 05 червня 1999 року, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , виданого МРЕВ-1 Одеської області 05 червня 1999 року; бортовий малотоннажний – В автомобіль марки «ГАЗ 33021», випуску 1999 року, двигун № НОМЕР_5 , шасі НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , ідентифікаційний код (VIN): НОМЕР_8 , державний номерний знак НОМЕР_9 , зареєстрований МРЕВ-1 Одеської області 26 травня 1999 року, належний ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10 , виданого МРЕВ-1 Одеської області 26 травня 1999 року, шляхом їх реалізації від імені ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, визначеному ст. 21 Закону України «Про заставу».
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено.
Ухвалою Приморського районного суду від 20 лютого 2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчих листах № 522/15891/16-ц.
Ухвалою Приморського районного суду від 01 березня 2021 року поновлено ОСОБА_3 звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, а також ухваленим з порушенням норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка не мала будь-якої інформації про розгляд справи, оскільки судові повістки про виклик у судове засідання не отримувала, і тому не мала фактичної можливості з`явитись до суду для участі в судовому засіданні або повідомити суд про причини своєї неявки, а також подати відзив на позовну заяву. Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц, зазначає, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування про час і місце розгляду справи. Звертає увагу, що унаслідок позбавлення її можливості прийняти участь у судовому засіданні та скористатися наданими правами як відповідачці, вона фактично була позбавлена можливості скористатися своїм правом заявити про застосування позовної давності, застосування якої є підставою для іншого по суті рішення у справі. Стверджує, що позивач звернувся до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки після спливу встановленого законом строку позовної давності. Вважає, що з урахуванням рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року у справі № 2-1176/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, при звернені у серпні 2016 року до суду із позовом у цій справі щодо стягнення кредитної заборгованості за тим самим кредитним договором, але шляхом вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач пропустив строк позовної давності, на підставі чого просить суд застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки – належну їй квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц, в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц. 
Від правонаступника позивача «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яким є ТОВ «Вердикт Капітал», надійшли пояснення на апеляційну скаргу, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу і які прийняті судом, в яких зазначено, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому повинно бути залишеним без змін. На спростування аргументів відповідачки позивач зазначає, що неодноразові неявки в судові засідання та неповідомлення суд про причини неявки, а також не подання клопотань про розгляд справи за їх відсутності призвели до затягування розгляду справи, оскільки суд неодноразово відкладав справу через неявку відповідачів. Зазначає, що провадження у справі відкрито 01 вересня 2016 року, а рішення у справі судом ухвалено 08 червня 2017 року, а тому твердження відповідачки про те, що її позбавлено можливості прийняти участь в судовому засіданні та заявити клопотання про застосування строків позовної давності не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, акцентує увагу, що кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 року встановлено, що договір набуває дії з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, дана умовами кореспондується з умовами іпотечного договору, який укладено з відповідачкою, а тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні.
Справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_4 .
Рішенням від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_4 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_4 , в провадженні якої як судді-доповідача перебувала вказана справа, справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Заїкін А.П., Сєвєрова О.С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2023).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2023 року у відповідності до п. 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.
Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 20 червня 2023 року о 15 -й год.
Розгляд справи відкладено 15 серпня 2023 року о 17-й год. у зв`язку з перебуванням судді Назарової М.В. у відпустці з 19 червня 2023 року по 18 липня 2023 року.
У судовому засіданні 15 серпня 2023 року оголошено перерву до 19 вересня 2023 року та ухвалено витребувати справу № 2-1176/11 з Київського районного суду м. Одеси.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Ільїн М.В. підтримав доводи апеляційної скарги.
Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» апеляційну скаргу не визнали.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , будучи належно повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Вказане відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 26 вересня 2003 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 53/03 ф. (а.с. 14-16 т. 1).
Предметом договору є те, що на умовах, обумовлених в даному договорі, банк надає позичальнику кредит для придбання та ремонту квартири в сумі 40000 євро (п. 1.1).
Строк дії договору визначено з 26 вересня 2003 року по 25 березня 2005 року (п. 1.2).
Позичальник зобов`язується забезпечити повне повернення банку отриманого кредиту не пізніше 16 годин 25 березня 2005 року (п. 3.1).
Забезпеченням повернення кредиту є застава. В разі непогашення заборгованості перед банком, в строк, зазначений в п. 3.1 даного договору, банк має право звернути стягнення на заставлене майно (п.п. 4.1, 4.2).
Цього ж дня, тобто 26 вересня 2003 року, сторони кредитного договору, уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, відповідно до якої обумовили графік повернення кредиту (а.с. 17 т. 1).
18 грудня 2003 року сторони кредитного договору уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, відповідно до якої банк збільшив позичальнику кредит на 10000 євро (а.с. 18 т. 1).
26 липня 2004 року сторони кредитного договору, уклали додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, за умовами якої банк подовжив позичальнику термін дії кредитного договору до 25 вересня 2006 року (а.с. 19 т. 1).
10 січня 2005 року сторони кредитного договору, уклали додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, за умовами якої виклали п. 5.1 Кредитного договору в іншій редакції, змінивши реквізити рахунку для погашення кредиту (а.с. 20 т. 1).
09 вересня 2005 року сторони кредитного договору, уклали додаткову угоду № 5 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, за умовами якої виклали п. 5.1, п. 6.3 Кредитного договору в іншій редакції, змінивши реквізити рахунку для погашення кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с. 21 т. 1).
30 березня 2006 року сторони кредитного договору, уклали додаткову угоду №6 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, за умовами якої досягли домовленості про те, що банк подовжує позичальнику термін дії кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року до 25 вересня 2013 року. А також про те, що з 29 березня 2006 року банк збільшує позичальнику розмір кредиту на 20000 євро. Зазначено, що всі інші умови кредитного договору залишаються без змін (а.с. 22 т. 1).
Цього ж дня, тобто 30 березня 2006 року, між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 , яка діяла як майновий поручитель ОСОБА_1 , було укладено іпотечний договір квартири (далі – іпотечний договір).
Згідно умов іпотечного договору предметом іпотеки є квартира під номером АДРЕСА_2 в будинку під № 18/24 житловою площею 21,3 кв.м, загальною площею 48,6 кв.м. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усім його приналежностями. Вказаним договором забезпечене виконання Кредитного договору № 53/03ф, укладеного 26 вересеня 2003 року з додатковими угодами № 02 від 18.12.2003, № 06 від 30 березня 2006 року між Іпотекодержателем і Позичальником ( ОСОБА_1 ).
Згідно з цим договором предметом іпотеки забезпечується зобов`язання позичальника у розмірах, зазначених у кредитному договорі, що складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, комісії, відшкодування збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки. Сторони домовилися, що протягом дії цього договору, у випадку збільшення (зміни) загальної суми зобов`язання, такі зміни будуть оформлені шляхом підписання додаткової угоди, що має бути засвідчена нотаріально без додаткової державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження предмета іпотеки. На таке збільшення (зміну) зобов`язання позичальника буде поширюватися пріоритет, що був встановлений під час нотаріального посвідчення цього договору та державної реєстрації відповідних відомостей про умови обтяження предмету іпотеки до внесення відповідних змін до нього (п. 1.2.).
Сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 454945,50 грн, що є еквівалентом 75000 євро по курсу НБУ станом на 30 березня 2006 року (п. 1.5).
Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо: при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини), позичальником воно виконане не буде; у разі порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором чи іпотекодавцем за цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання – отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки. Звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах і в порядку передбаченому цим договором (п.п. 5.1.6, 5.1.7, 5.1.12).
Статтею 6 іпотечного договору визначено, що іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Іпотека припиняється в разі: припинення дії кредитного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до норм чинного законодавства та цього іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до норм чинного законодавства та цього іпотечного договору; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання цього договору недійсним; знищення (втрати) предмета іпотеки. 
Статтею 9 іпотечного договору, серед іншого передбачено, що цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору мають силу з моменту їх нотаріального посвідчення. Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором. 
18 грудня 2007 року сторони кредитного договору уклали додаткову угоду № 7 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, за умовами якої банк збільшив позичальнику розмір кредиту до 20000 євро, позичальник здійснює повернення кредиту згідно з наступним графіком: щомісяця не пізніше останнього числа кожного місяця починаючи з січня 2008 року по серпень 2013 року по 920,87 євро, не пізніше 25 січня 2013 року – 920,84 євро (а.с. 23 т. 1).
Цього ж дня, тобто 18 грудня 2007 року, ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 як іпотекодавець уклали додатковий договір, яким внесли зміни в іпотечний договір, а саме: пункт 1 договору «визначення термінів, «основне зобов`язання» читати «…90000 євро….». Пункт 1.5 договору читати «708066 грн., що є еквівалентом 97416 євро 17 центів по курсу НБУ станом на 18 грудня 2007 року» (а.с. 36 т. 1).
20 червня 2008 року сторони кредитного договору, уклали додатковий договір до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, за умовами якої досягли домовленості внести до тексту кредитного договору наступні положення: «1.1. За неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань з погашення кредитної заборгованості, якщо прострочення виконання таких зобов`язань сталося більше ніж на 7 календарних днів від дати, визначеної Графіком як дата сплати чергового платежу, позичальник сплачує банку штраф у розмірі, визначеному умовами цього договору, який розраховується від суми невиконаних зобов`язань, а саме неповерненого кредиту та/або несплачених процентів та/або плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав і які не були виконані станом на восьмий календарний день прострочення такого виконання. 1.2. Застосування або незастосування пунктів цього договору, якими встановлюються порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне позичальником умов договору, зокрема за прострочення позичальником термінів погашення заборгованості є правом Банку. Позичальник зобов`язаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору неустойку (штраф/пеня) на першу вимогу банку. Неустойка (штраф/пеня) підлягає сплаті в національній валюті України відповідно до офіційного курсу встановленого НБУ на день сплати позичальником такої неустойки» (а.с. 24 т. 1).
03 вересня 2008 року сторони кредитного договору, уклали додаткову угоду № 10 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, за умовами якої сторони досягли домовленості про зміну редакції п. 2.7 розділу кредитного договору, яким регламентовано загальну черговість погашення кредитної заборгованості. Також сторони домовилися доповнити розділ 2 договору новим п. 2.8, яким передбачили обов`язок позичальника щомісячно, відповідно до графіку, погашати заборгованість шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням на транзитний рахунок, у сумі не меншій сумі чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат (а.с. 25 т. 1).
01 грудня 2008 року сторони кредитного договору, уклали додаткову угоду № 11 до кредитного договору № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, відповідно до якої, серед іншого, досягли домовленості щодо збільшення розміру, а саме до 17% річних за користування кредитом (а.с. 26-27 т. 1).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2011 року у справі № 2-1176/11 позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 року – 660252,25 грн (а.с. 41-42 т. 1).
28 листопада 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 212009 та договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги у тому числі за кредитним договором № 53/03ф.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавця ОСОБА_3 .
В іншій частині заочне рішення не є предметом апеляційного перегляду, оскільки хоча заявницею і заявлена вимога про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси в цілому, проте апеляційна скарга не містить доводів щодо рішення суду стосовно інших відповідачів, і ОСОБА_3 не уповноважена іншими відповідачами на представництво їх інтересів.        
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та третя статті 1054 ЦК України).
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону № 898-IV).
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону № 898-IV). Аналогічне правило передбачене у частині другій статті 590 ЦК України.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).
У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону № 898-IV).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку щодо боржника ОСОБА_3 та звернення стягнення на належний останній предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості, а також можливості ухвалення заочного рішення у справі за неявки, зокрема відповідачки ОСОБА_3 , належно повідомленої про розгляд справи, та не заперечення проти такого позивача.
Переглядаючи рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.
На підставі ст. 280 ЦПК України, суд при проведенні заочного розгляду справи обов`язково повинен перевірити, крім іншого, факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Згідно частини 11 наведеної норми, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відповідачка-3 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, а позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Згідно відповіді на запит суду щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки відділ адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області 30 серпня 2016 року, ОСОБА_3 зареєстрована з 19.05.1999 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 45 т. 1).
Матеріали справи містять відомості про те, що вся поштова кореспонденція, спрямована судом ОСОБА_3 за вказаною адресою, поверталася до суду із відміткою Укрпошти «за закінченням строку зберігання» (ухвала про відкриття провадження з додатками – а.с. 57, судові повістки на 16.11.2016 о 12.30 – а.с. 65 т. 1, на 24.01.2017 о 10.30 – а.с. 70 т. 1, на 29.03.2017 – а.с. 82 т. 1).
У відповідності до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17-ц (цивільна юрисдикція): «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи». Аналогічна позиція висловлена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 461/10610/13-ц.
Крім того, законодавцем у частині 4 статті 223 ЦПК України визначена можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлення заочного рішення) лише у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого.
Такого по справі не встановлено, оскільки відсутні відомості про жодне повідомлення відповідачки про розгляд справи.
Отже відсутня повторність неявки сторони відповідача у розумінні закону, необхідна для дотримання процесуального порядку для ухвалення заочного рішення.
Тому доводи відповідачки щодо порушення судом порядку ухвалення заочного рішення через її неповідомлення належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в ході якого було прийнято оскаржуване рішення, а також і пов`язана із цим неможливість нею своєчасно заявити про застосування до виниклих правовідносин сторін строку позовної давності заслуговують на увагу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, зробила висновок, що якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.
Так само, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними (зокрема, в постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18).
Оскільки доводом апеляційної скарги є застосування строку позовної давності до вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів має першочергово перевірити обґрунтованість позовних вимог.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (пункт 36) під час розгляду справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до позичальника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі; рішення суду, у якому вирішений спір кредитора з позичальником, поручителем про стягнення заборгованості та визначений розмір останньої, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням, і за загальним правилом це рішення суду заставодавець (іпотекодавець, майновий поручитель) не може оскаржити в апеляційному порядку, якщо його не залучили до участі у відповідній справі. З цього приводу застосуванню підлягає сума заборгованості була визначена у рішенні суду, яке набрало законної сили.
Як свідчать надані докази, іпотекодавець ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 за Кредитним договором № 53/03ф, укладеним 26 вересня 2003 року, з додатковими угодами № 02 від 18.12.2003, № 06 від 30 березня 2006 року між Іпотекодержателем і позичальником.
З огляду на погодження сторонами порядку зміни умов іпотечного договору шляхом підписання додаткової угоди, що має бути засвідчена нотаріально (п. 1.2., 9) і погодження таких змін лише додатковими угодами та договором від 18.12.2003, від 30.03.2006, від 18.12.2007, то слід вважати зобов`язаною ОСОБА_3 відповідати лише за основним зобов`язанням ОСОБА_1 у розмірі 90000 євро.
Доказів погодження іпотекодавцем інших змін іпотечного договору матеріали справи не містять.
Перевіряючи довід апеляційної скарги щодо зміни строку виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 , колегія суддів дослідила матеріали цивільної справи № 2-1176/11 Київського районного суду м. Одеси за позовом Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк (ВАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 року, з яким позивач звернувся до суду 30 грудня 2009 року.
Внаслідок уточнених позовних вимог 01 грудня 2011 року позивачем позов було заявлено лише до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 01 грудня 2011 року в сумі 59426,71 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 660252,25 грн.
Саме вказана сума була стягнута рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2011 року.
З доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості у справі № 2-1176/11 вбачається, що вказана сума заборгованості складається з залишку поточної заборгованості у сумі 54331,30 євро, відсотків – 5095,41 євро, неустойки – 23162,26 грн.
Звертаючись до суду із теперішнім позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог надає розрахунок заборгованості станом на липень 2016 року, з якого вбачається той самий розмір заборгованості за кредитом – 54331,30 євро, проте збільшені відсотки за рахунок періоду їх нарахування – 66647,82 євро, а також неустойка – 176146,99 грн.
Наведене свідчить про реалізацію іпотекодержателем свого права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання – звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону № 898-IV, частина другій статті 590 ЦК України).
За змістом частини другої статті 35 Закону № 898-IV визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону № 898-IV) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону № 898-IV), - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону № 898-IV, не погодили, а передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону № 898-IV (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 63), від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (пункт 36)).
Отже, відсутність доказів дотримання позивачем передбаченої статтею 35 Закону № 898-IV процедури подання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та договору іпотеки не є перешкодою для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом проведення прилюдних торгів.Тому з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду із таким позовом. 
Відповідачка стверджувала в апеляційній скарзі, що мала обов`язок достроково повернути кредит з урахуванням рішення суду про стягнення заборгованості від 01.12.2011 року, а позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду із теперішнім позовом у серпні 2016 року.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).
Оскільки початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд, а позивач, звернувшись до суду 30 грудня 2009 року із позовом про стягнення строкової та простроченої заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитом, змінив строк виконання основного зобов`язання, то таке не перервало строки позовної давності для звернення стягнення на забезпечувальне зобов`язання за іпотекою.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц і від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц виснувала щодо неправомірності нарахування процентів за користування кредитом і пені на заборгованість після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за процентами, штрафами, які продовжував Банк нараховувати після реалізації ним свого права дострокового стягнення заборгованості, кредиту у загальному розмірі 120979,12 євро, що по курсу НБУ станом на 29 липня 2016 року становить 3503218,93 грн, не ґрунтуються на вимогах закону та судовій практиці Верховного Суду, що є обов`язковим для суду у відповідності до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення шляхом врахування висновків щодо застосування відповідних норм права при виборі і застосуванні таких до спірних правовідносин.
Тому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок такої заборгованості не підлягають задоволенню як заявлені з пропуском строку позовної давності, а в частині сум, нарахованих позивачем після зміни строку виконання основного зобов`язання, - і за необґрунтованістю.
Наведена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, вищенаведені неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення через розгляд справи за відсутності відповідачки ОСОБА_3 , не повідомленої належним чином про дату, час та місце розгляду засідання суду, у відповідності до вимог пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації – Славкіної М.А., правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 спірну квартиру в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 року у сумі 3503218,93 грн.
В іншій частині рішення колегія суддів не робить висновки, оскільки таке не є предметом апеляційного перегляду за доводами апеляційної скарги та межами апеляційного перегляду.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                                п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року в оскаржуваній частині щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації – Славкіної Марини Анатоліївни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації – Славкіної Марини Анатоліївни, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 дріб двадцять четвертим, житловою площею 21,3 кв.м, загальною площею 48,6 кв.м, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором № 53/03ф від 26 вересня 2003 року у сумі 3503218,93 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 22 вересня 2023 року.

Головуючий                                                                           М.В. Назарова

Судді:                                                                                      В.В. Кострицький

                                                                       Ю.П. Лозко