справа № 752/6081/22                                      головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
провадження № 22-ц/824/6340/2023              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
02 серпня 2023 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 10 червня 2013 року у розмірі 45 857 грн. 52 коп. станом на 07 лютого 2022 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 10 червня 2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було надано у користування кредитну картку та банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який згодом був збільшений до 50 000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту і процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання за вказаним договором не виконав та не повернув витрачену ним частину кредитного ліміту. Станом на 07 лютого 2022 року відповідач має заборгованість у загальній сумі 45 857 грн. 52 коп., з яких 36 065 грн. 03 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 9 792 грн. 49 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 рокупозов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 10 червня 2013 року у загальному розмірі 36 327 грн. 18 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів в розмірі 6 031 грн. 24 коп. через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є неправомірним у вказаній частині, так як судом першої інстанції не було перевірено правильності нарахування заявлених позивачем до стягнення сум. Суд першої інстанції обмежився описом обставин без їх перевірки, всупереч постанови Верховного Суду у справі № 675/2136/19 не врахував відмінності між визнанням позову (основної суми боргу) і визнанням обставин справи, що призвело до стягнення за рішенням суду суми грошових коштів у більшому розмірі, ніж реальна сума основного боргу відповідача перед позивачем. Суд першої інстанції не дослідив складові так званого основного боргу, вказаного як заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі: 36 065,03 грн., не дослідив, що за рахунок списання відсотків позивач збільшив тіло (основний борг) відповідача. Суд задовольнив стягнення з відповідача на користь позивача суми так званого основного боргу формально керуючись визнанням зі сторони відповідача позовних вимог саме в частині заборгованості за тілом кредиту. Нараховуючи, стягнувши проценти (відсотки), правомірність нарахування яких відсутня, позивач фактично збільшив суму основного боргу відповідача на суму відсотків у розмірі 4 669 грн. 70 коп., 1 361 грн. 54 коп., що разом складає: 6 031 грн. 24 коп. При цьому, у разі зарахування суми: 6 031 грн. 24 коп. в рахунок погашення суми кредиту, а не списання як відсотків, сума основного боргу відповідача перед позивачем складала би не 36 065 грн. 03 коп., а 30 033 грн. 79 коп. (36 065,03 - 6 031,24 грн.) за період з 30 травня 2014 року по 07 лютого 2022 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що згідно з копією анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н від 10 червня 2013 року ОСОБА_1 виявив бажання пройти ідентифікацію з паспортом.
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 10 червня 2013 року, підписаної відповідачем, зазначено, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Зазначена заява була підписана ОСОБА_1 та представниками банку.
12 червня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку та пін-код, що підтверджується його підписом у відповідній графі в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 10 червня 2013 року.
30 травня 2014 року відповідачу був встановлений кредитний ліміт в сумі 8 000 грн., який в подальшому неодноразово змінювався та 21 листопада 2019 року був збільшений до 50 000 грн.
Згідно з копією довідки про умови кредитування від 15 березня 2019 року, підписану ОСОБА_1 , останній виявив бажання отримати кредитну лінію, шляхом встановлення кредитного ліміту безготівковим шляхом на картковий рахунок на споживчі потреби.
У зазначеній довідці про умови кредитування від 15 березня 2019 року, підписану ОСОБА_1 , погоджено суму бажаного ліміту для картки Універсальна Gold в розмірі до 75 000 грн., строк договору 240 місяців, строк кредитування до 240 місяців, мета кредиту - на споживчі потреби, процентна ставка 42% річних за межами пільгового періоду, порядок повернення кредиту -щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн., штраф 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків, процентна ставка в розмірі 84%, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.
Зазначені умови були погоджені відповідачем ОСОБА_1 19 березня 2019 року на строк до 30 березня 2019 року.
12 червня  2013 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії 09/16, 30 травня 2014 року  - кредитну картку № НОМЕР_2 Універсальна Gold з терміном дії 08/17, 24 грудня 2015 року - кредитну картку № НОМЕР_3 Універсальна Gold з терміном дії 09/18 та 05 липня 2018 року - кредитну картку № НОМЕР_4 Універсальна Gold з терміном дії 05/22.
Згідно з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем, станом на 07 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за період з 30 травня 2014 року по 07 лютого 2022 року у загальній сумі 45 857,52 грн., яка складається з: 36 065,03 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 9 792,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Згідно з випискою за договором станом 09 лютого 2022 року за період з 12 червня 2013 року по 09 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами шляхом зняття готівкових коштів та оплати покупок, а за період з 27 січня 2021 року по 01 січня 2022 року не сплачував грошових коштів на погашення кредиту.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції з урахуванням часткового визнання позовних вимог представником відповідача, вважав можливим стягнути на користь позивача заборгованість, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 36 065 грн. 03 коп. та відсотків за користування кредитом за період з 19 березня 2019 року до 30 березня 2019 року в розмірі 42% річних у сумі 262 грн. 15 коп., оскільки інший розмір відсоткової ставки та період її нарахування не був погоджений сторонами під час укладання договору.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.
На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду розрахунок заборгованості станом на 07 лютого 2022 року, виписку по рахунку за період з 12 червня 2013 року по 09 лютого 2022 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, довідку про видані картки, заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанк. 
В анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10 червня 2013 року процентна ставка не зазначена. При цьому, у довідці про умови кредитування від 15 березня 2019 року, підписану ОСОБА_1 , останній погодив процентну ставку в розмірі 42% річних за межами пільгового періоду, для картки Універсальна Gold на період з 19 березня 2019 року до 30 березня 2019 року.
Також, суду було надано виписку по рахунку, яка є доказом наявності заборгованості та її розміру.
Відтак, керуючись наявними у справі доказами, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу  кредиту у розмірі 36 065 грн. 03 коп. та відсотки за користування кредитом за період з 19 березня 2019 року по 30 березня 2019 року.
При цьому, частково не погоджуючись із зазначеними висновками суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 031 грн. 24 коп., відповідач вказує про те, що нараховуючи відсотки, позивач фактично збільшив суму основного боргу відповідача на вказану суму. Відтак, у разі зарахування суми у розмірі 6 031 грн. 24 коп. в рахунок погашення суми кредиту, а не списання як відсотків, сума основного боргу відповідача перед позивачем складала б не 36 065 грн. 03 коп., а 30 033 грн. 79 коп. за період з 30 травня 2014 року по 07 лютого 2022 року.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з такими доводами відповідача з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Користуючись своїм процесуальним правом, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач, через свого представника подав суду заяву про визнання позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 36 065 грн.
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості та виписка по рахунку, які є доказом наявності заборгованості по тілу кредиту та її розміру.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач не заперечував розміру заборгованості за тілом кредиту, не надав суду свій розрахунок на спростування доводів банку, з зустрічним позовом не звертався, дії банку в частині неправильного розрахунку відсотків не оскаржував.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 За таких обставин, з урахуванням наявних у справі доказів, поданої відповідачем заяви про визнання позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсутності доводів в суді першої інстанції про неправильне, на думку відповідача, списання відсотків, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування  рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6 031 грн. 24 коп.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 374, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                              Фінагеєв В.О.
 
                                                                                              Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                        Яворський М.А.