Номер провадження: 22-ц/813/3270/23 
Справа № 496/3666/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області,
відповідач – Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, 
відповідач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 , 
відповідач – ОСОБА_4 , 
відповідач – ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 травня 2022 року у складі судді Дранікова С.М.,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2016 року прокурор Одеської області звернувся до суду з позовом, в якому просить: 
визнати недійсним та скасувати державний акт серія ЯИ №627554 від 30.11.2009 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1830 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121084800:02:002:0320, виданий на ім`я ОСОБА_1 ;
витребувати у ОСОБА_2 на користь Троїцької сільської ради земельну ділянку загальною площею 0,0485 га, нормативною вартістю 2032, 15 грн., яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121084800:01:001:0186 ;
витребувати у ОСОБА_3 на користь Троїцької сільської ради земельну ділянку загальною площею 0,0434 га, нормативною вартістю 1818,46 грн., яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121084800:01:001:0187;
витребувати у ОСОБА_4 на користь Троїцької сільської ради земельну ділянку загальною площею 0,0451 га, нормативною вартістю 1889.69 грн., яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121084800:01:001:0188;
витребувати у ОСОБА_5 на користь Троїцької сільської ради земельну ділянку загальною площею 0,046 га, нормативною вартістю 1927,4 грн., яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121084800:01:001:0189 , а також стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір.

Свої вимоги мотивує тим, що відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області, 30.11.2009 на ім`я ОСОБА_1 було видано державний акт ЯИ №627554 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1830 га., яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121084800:02:002:0320. У державному акті зазначено, що він виданий на підставі витягу з рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області від 30.11.1995 №16. Однак в даному рішенні питання щодо передачі ОСОБА_1 у власність зазначеної земельної ділянки не вирішувалось, земельна ділянка останньому у власність не передавалась, а тому вищевказаний державний акт виданий незаконно, є недійсним та підлягає скасуванню. Крім того, в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, наявна виписка з рішення Троїцької сільської ради №16 від 30.11.1995, відповідно до якої ОСОБА_1 безкоштовно передана земельна ділянка загальною площею 0, 1830 га, яка розташована по АДРЕСА_1 . Зазначена виписка, підписана діючим головою Троїцької сільської ради Комаровим М.С., який в 1995 році не обіймав цю посаду, а відтак не мав жодних повноважень її підписувати. Зазначені обставини вказують на факти підробки вказаної виписки, у зв`язку із чим прокуратурою області 17.02.2016 внесені відповідні відомості до ЄРДР. На підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_3 . У подальшому останньою спірна земельна ділянка була розподілена на чотири окремі земельні ділянки, які були відчужені на підставі договорів купівлі-продажу наступним чином: земельна ділянка 3-к/1 на користь ОСОБА_2 ; земельна ділянка 3-к/2 зареєстрована за ОСОБА_3 ; земельна ділянка 3-к/З відчужена на користь ОСОБА_4 ; земельна ділянка 3-к/4 на користь ОСОБА_5 . Оскільки Троїцькою сільською радою Біляївського району Одеської області не приймалось рішення щодо передачі у власність земельної ділянки, яке зазначене в спірному державному акті на право власності на земельну ділянку, як підстава для його видачі - земельна ділянка вибула із власності територіальної громади незаконно та підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача. Крім того, оскільки вказаної земельної ділянки в даний час, як окремого об`єкта нерухомості не існує, а вона розподілена на чотири окремі земельні ділянки, сформовані за її рахунок, витребуванню підлягає кожна з цих земельних ділянок, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з вказаним позовом.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Перший заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав до суду апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду та постановите нове судове рішення, яким позовну заяву задовольнити повністю. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і стягнути з відповідачів сплачений за подачу позову та апеляційної скарги судовий збір на користь Одеської обласної прокуратури.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 0,3485 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0186, у той час як судом за заявою ОСОБА_2 та його представника - адвоката Завальнюка Д.Ю. неправомірно застосовано ч. 4 ст. 267 ЦК України також щодо позовних вимог, які не зачіпають прав ОСОБА_2 , а саме: в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта серії ЯИ № 627554 від 30.11.2009 на право власності на земельну ділянку площею 0,183 га, кадастровий номер 5121084800:02:002:0320, про витребування у ОСОБА_3 на користь Яськівської сільської ради земельної ділянки площею 0,0434 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0187, про витребування у ОСОБА_4 на користь Яськівської сільської ради земельної ділянки площею 0,0451 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0188, а також про витребування у ОСОБА_5 на користь Яськівської сільської ради земельне ї ділянки площею 0,046 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0189. Отже, судом оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого відхилення позову прокурора, у зв`язку з чим це є підставою для скасування рішення суду.
22.08.2022 ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу та вказує про те, що витребування у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельних ділянок призведе до порушення необхідного балансу та покладе на добросовісних власників надмірний тягар, який виражається в вилученні майна, яке було придбано за власні кошти, згідно з чинним законодавством України, але було витребувано без будь-якої компенсації.
15.09.2022 ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу та просить відхилити апеляційну скаргу, посилаючись на те, що в даному випадку сільська рада, як власник земель комунальної власності мала можливість звернутися до суду за захистом порушених прав, однак, в межах строк позовної давності цього не зробила. Таким чином, доводи прокурора в частині відсутності факту пропуску строку позовної давності спростовуються матеріалами справи. Щодо посилань прокурора на ту обставину, що заяву про застосування строку позовної давності заявила сторона ОСОБА_6 , то, просить взяти до уваги, що рішення за такими доводами може бути скасовано тільки в частині, яка не торкається позовних вимог до ОСОБА_6 . Крім посилання на неправильність застосування судом першої інстанції строку позовної давності апеляційна скарга інших доводів не містить. Прокурор не обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у вказаній справі.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Встановлено, що 30.11.2009 відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області на ім`я  ОСОБА_1  було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №627554, площею 0,1830 га, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5121084800:02:002:0320.
У державному акті зазначено, що він виданий на підставі витягу з рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області від 30.11.1995 року № 16.
Але, як вбачається з рішення Троїцької сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області третьої сесії ХХІІ-го скликання від 30.11.1995 року № 16, у переліку осіб, яким виділено у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, ОСОБА_1 відсутній, тобто вищевказана земельна ділянка останньому у власність не передавалась.
З листа архівного відділу Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 13.01.2016 № 4 вбачається, що в рішенні третьої сесії ХХІІ-го скликання Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області с. Троїцьке від 30.11.1995 року № 16 «Про виділення земельних ділянок громадянам с. Троїцьке для ведення особистого підсобного господарства», інформація стосовно ОСОБА_1 відсутня.
В подальшому спірна земельна ділянка була розділена на чотири окремі земельні ділянки, які були відчужені відповідачам по справі, а саме:
земельна ділянка АДРЕСА_2 , площею 0,0485 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0186, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2014;
земельна ділянка АДРЕСА_3 , площею 0,046 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0189, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2014;
земельна ділянка АДРЕСА_4 , площею 0,0434 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0187, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності виданого 04.07.2013;
земельна ділянка АДРЕСА_1 , площею 0,0451 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0188, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2015.
Вищевикладене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 61499983 від 15.06.2016.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що у позивача є право вимоги та вимоги підлягають задоволенню, але сплив строк позовної давності.
Повністю погодитися з такими висновками не можна, виходячи з наступного. 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції на час звернення прокурора до суду).
У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 256 ЦК України).
Відповідно вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з часом поінформованості про вчинення дії чи прийняття рішення, а з моментом встановлення прокурором факту наявності порушення закону, а у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності і просив відмовити у задоволенні позову прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області (Том І: а.с. 55, 227). 
ЄСПЛ у рішенні від 26.11.2013 року у справі «Богдель проти Литви» (заява № 41248/06) висловив думку про те, що початком перебігу строку позовної давності, якщо справа стосується держави, є день, коли відповідний орган здобув достатні докази для того, щоб довести, що публічний інтерес було порушено.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц.
Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту отримання позивачами і прокуратурою оскаржуваного державного акта на право власності у 2009 році.
На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачами не доведено, що на час виникнення спірних правовідносин з будь-яких джерел позивачі та прокурор мали об`єктивну можливість виявити підстави для захисту інтересів держави.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 в аналогічній справі № 496/3658/16-ц щодо земельних ділянок, які вибули з власності Троїцької сільської ради Біляївського району за ідентичних обставин, дійшов правового висновку, що у судовому дослідженні межею обґрунтування є достовірно встановлені доказові факти, юридичні закони і положення, які виробляються судовою практикою. Направлення прокуратурі протоколів усіх сесій Троїцької сільської ради за період 1994-2014 роки, в яких відсутня інформація про надання земельної ділянки, не свідчить, що згідно з їх змістом прокурор міг довідатися про порушення земельного законодавства.
Очевидним є те, що без вивчення пакета документів (технічної документації із землеустрою), що стали підставою для відведення земельної ділянки площею 0,183 га, кадастровий номер 5121084800:02:002:0320, а також отримання додаткової інформації щодо цієї земельної ділянки неможливо встановити наявність порушень вимог земельного законодавства.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 487/10132/14.
Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Прокуратурі Одеської області про наявність порушень вимог земельного законодавства щодо видачі державного акту серії ЯИ № 627554 від 30.11.2009 на право власності на земельну ділянку, стало відомо лише у 2016 році при здійсненні процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 42016160000000095, яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2016 року та при отриманні копії рішення Троїцької сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 30.11.1995 року № 16 та відповідної інформації з Управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області.
Таким чином, перебіг позовної давності у даному випадку для прокурора почався з 17.02.2016, а отже строк позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду не пропущений.
Більш того, згідно із ч.3, 4 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 139-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0485 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0186, у той час як Біляївським районним судом за заявою ОСОБА_2 та його представника - адвоката Завальнюка Д.Ю. неправомірно застосовано ч. 4 ст. 267 ЦК України також щодо позовних вимог, які не зачіпають прав ОСОБА_2 , а саме: в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта серії ЯИ № 627554 від 30.11.2009 на право власності на земельну ділянку площею 0,183 га, кадастровий номер 5121084800:02:002:0320, про витребування у ОСОБА_3 на користь Яськівської сільської ради земельної ділянки площею 0,0434 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0187, про витребування у ОСОБА_4 на користь Яськівської сільської ради земельної ділянки площею 0,0451 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0188, а також про витребування у ОСОБА_5 на користь Яськівської сільської ради земельної ділянки площею 0,046 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0189.
Таким чином, оскільки заяву про застосування строку позовної давності подав лише відповідач ОСОБА_2 , тому лише щодо нього вона могла бути предметом обговорення та застосування.
Отже Біляївським районним судом оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до необґрунтованого відхилення позову прокурора, у зв`язку з чим це є підставою для скасування рішення суду. 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, апеляційний суд зазначає наступне. 
Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
В силу ч. 1ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Статті 125, 126 ЗК України передбачають, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видають ся на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що відповідачу ОСОБА_1 земельна ділянка по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в приватну власність згідно рішення Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області від 30.11.1995 за № 16, не надавалася, тому є підстави для визнання недійсним та скасування виданого на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 .
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2010 приватним нотаріусом Біляївського міськрайонного округу Одеської області Галайко О.Д. за реєстровим № 824 посвідчено договір купівлі-продажу, на підставі якого вищевказану земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_3 , яка в подальшому розподілила цю спірну земельну ділянку на 4 (чотири) окремих земельних ділянок, відчужених на підставі договорів купівлі – продажу наступним чином:
-земельна ділянка  АДРЕСА_2 , площею 0,0485 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0186, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В.;
-земельна ділянка  АДРЕСА_4 , площею 0,0434 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0187, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності виданого, серія та номер: НОМЕР_1 від 04.07.2013;
-земельна ділянка  АДРЕСА_5 , площею 0,0451 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0188, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В.; 
-земельна ділянка  АДРЕСА_3 , площею 0,046 га, кадастровий номер 5121084800:01:001:0189, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відчужена на ім`я ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В.
Таким чином, спірна земельна ділянка, площею 0,1830га, з кадастровим номером 5121084800:02:002:0320, на яку виданий державний акт серія ЯИ №627554 від 30.11.2009 була розподілена на 4 (чотири) наступні окремі земельні ділянки, а саме:
- 5121084800:01:001:0186, площею 0,0485 га;
- 5121084800:01:001:0187, площею 0, 0434 га;
- 5121084800:01:001:0188, площею 0, 0451 га;
- 5121084800:01:001:0189, площею 0, 046 га. 
Вищевикладене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 61499983 від 15.06.2016, індексний номер 61499983. 
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.
Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього володільці шляхом віндикації. Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України № 6-67цс14 від 25 червня 2014 року.
Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення.
Також, у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2510цс15 зазначено, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи втручання є законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , як власник спірної земельної ділянки, знала або, проявивши розумну обачність, могла дізнатися, що ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у користування під обґрунтований сумнів.
Протягом часу розгляду справи ОСОБА_3 не надала докази іншого. Висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактів порушення нею прав позивачів не оскаржено.
За таких обставин, позов прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_3 не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у ст. 1 Першого протоколу.
Такий правовий висновок викладений також у Постанові Верховного Суду України № 6-2510ц15 від 16 грудня 2015 року.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 прокурором належним чином обґрунтовано та доведено, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню.
Разом з тим, що стосується позовних вимог прокурора про витребування спірних земельних ділянок у відповідачів – ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то вони задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. 
Згідно із ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене
у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від
04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).
У випадку задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останні будуть позбавлені права власності на житло, яке знаходиться на спірних земельних ділянках без компенсації і вони не можуть розраховувати на отримання іншого житла від держави. Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте відповідачі не повинні були передбачати наявність ризику того, що право власності на житло може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).
Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу спірної земельної ділянки не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.
За таких обставин задоволення віндикаційного позову і витребування спірних земельних ділянок у  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як добросовісних набувачів на користь Яськівської сільради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод».
Окрім того, представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – адвокатом Якових Є.В. були надані відповідні докази того, що відповідачами на спірних земельних ділянках побудовані будівлі та споруди, а отже це свідчить про індивідуальній та надмірний тягар для відповідачів, у зв`язку з можливим позбавленням його права на майно, а саме витребування земельної ділянки. 
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню, апеляційна скарга задоволенню.
Згідно із ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 травня 2022 року скасувати.
Позов Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області, Державної інспекції сільського господарства в Одеській області - задовольнити частково.
Визнати недійсним державний акт серія ЯИ №627554 від 30.11.2009 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1830 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121084800:02:002:0320, виданий на ім`я ОСОБА_1 .
Витребувати у ОСОБА_3 на користь Троїцької сільської ради земельну ділянку загальною площею 0,0434 га, нормативною вартістю 1818,46 грн, яка розташована в АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5121084800:01:001:0187.
В задоволенні позову Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області, Державної інспекції сільського господарства в Одеській області до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про витребування земельних ділянок відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 23.08.2023.

Головуючий                                                         Є.С. Сєвєрова 

Судді:                                                                  Л.М. Вадовська 

О.С. Комлева