ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3550/23 Справа № 214/2563/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони справи
позивач - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс –КР»
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), 

УСТАНОВИВ

У квітні 2019 року позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс- КР » звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 7 352,32 грн., інфляційні витрати в розмірі 2 760,66 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1921,00 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що оскільки ТОВ «Житлосервіс-КР» надає послуги з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій будинку АДРЕСА_1 безперебійно з 01.11.2013 року, тому нарахування здійснювалося щомісячно згідно загальної площі квартири. В порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не оплачували вартість наданих послуг в результаті чого, станом на 01.07.2017 року виникла заборгованість на суму 7352,32 грн. за період з 01.11.2013 року по 07.07.2017 року.
Рішенням суду від 17 січня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 7 352,52 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.
16 листопада 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про перегляд рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 січня 2020 року у справі №214/2563/19 на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».
Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року заяву відповідачів задоволено та заочне рішення скасовано.
27 квітня 2021 року від представника позивача надійшла заява про зміну позовних вимог відповідно до якої ТОВ «Житлосервіс-КР» просить суд винести рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 на користь ТОВ «Житлосервіс »заборгованості у сумі 3751,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 1220,60 грн., 3% річних 451,74 грн., а також судові витрати. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 01.11.2013 року по теперішній час ТОВ «Житлосервіс-КР» здійснює надання послуг з управління та утримання багатоквартирних будинків у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на підставі укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі. В т.ч. і по АДРЕСА_1 . З 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 ТОВ «Житлосевіс-КР було надано, а Відповідачем отримано та фактично спожито послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на суму- 3751,94 грн.., інфляційні втрати у розмірі 1220,60 грн., 3% річних станом на 07.04.2021 у розмірі 451,74 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору.
13 травня 2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариств з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» про стягнення безпідставно одержане за виконавчим документом та моральної шкоди.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилалися на те, що жодних цивільних правовідносин з ТОВ «Житлосервіс-КР» не має. Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог збільшено період стягнення інфляційних витрат та період стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми з 21.05.2016 року по 07.04.2021 рік, що не відповідає стягненню заборгованості за житлово–комунальні послуги при пред`явлені позову від 04.04.2019 року та не відповідає періоду в один рік, на який процесуальним законом передбачено збільшення позовних вимог, що суперечить вимогам пунктів 4,6 ст.176 ЦПК України. 
Окрім того, позивачі за зустрічним позовом зазначили, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки єдиним власником квартири за вказаною адресою є ОСОБА_3 , а тому посилаючись на вимоги ст.405 ЦК України, обов`язки власника житла на членів сімї власника житла не переходять. У зв`язку з тим, що за виконавчим листом №2/214/723/20 виданим 14.08.2020 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі заочного рішення у справі від 17.01.2020 року, Саксаганським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) постановою від 11.01.2020 року ВП №63389039 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, було стягнуто з заробітної плати ОСОБА_1 4 051,64 грн., в тому числі на корись ТОВ «Житлосервіс-КР» в розмірі 3 646,48 грн. та виконавчого збору у розмірі 405,16 грн. Оскільки, на думку позивачів за зустрічним позовом, ОСОБА_1 не є співвласником квартири, тому на підставі ч.4 ст.432 ЦПК України, з ТОВ «Житлосервіс-КР» підлягає стягненню на його користь безпідставно одержані кошти за виконавчим документом.
Також, посилаючись на вимоги ст.ст.16, 23 ЦК України та ст.ст.4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в зустрічній позовній заяві вказували, що в наслідок стягнення за виконавчим документом грошових коштів із заробітної плати ОСОБА_1 відповідачам була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданнях, переживаннях та принижені. Розмір моральної шкоди оцінена на суму заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 17 457,80 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 року позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс –КР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задоволені.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс –КР» заборгованість з управління та утримання будинків і споруд та прибуткових територій за адресою: АДРЕСА_2 заборгованості у сумі 3 751 (три тисячі сімсот п`ятдесят одна) грн. 94 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс –КР » заборгованість з управління та утримання будинків і споруд та прибуткових територій за адресою: АДРЕСА_2 інфляційні витрати у сумі 1 220 (одна тисяча двісті двадцять) грн. 60 коп.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс-КР» про стягнення безпідставно одержане за виконавчим документом та моральної шкоди залишені без задоволення.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 копійок, тобто по 640 грн. 34 коп. з кожного.
Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року доповнено резолютивну частину рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2022 абзацом наступного змісту: «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» три відсотка річних в розмірі 451,74 грн.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення просять його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в частині первісних позовних вимог провадження по справі закрити на підставі пункту 2 частини 1 ст.255 ЦПК України, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в загальному розмірі 3646,48 грн. за виконавчим листом №2/214/723/20. Стягнути з ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 17 457,80 грн.
При цьому, скаржники зазначають, що з ухвали Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2022 про прийняття заяви до свого провадження у складі судді Сіденко С.І. стало відомо, що розпорядженням №489 від 13.07.2022 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням судді Чернової Н.В. у декретній відпустці. Однак ця ухвала відсутня в матеріалах справи. Вказують, що окрім зазначеної ухвали в матеріалах справи відсутні і інші письмові докази в підтвердження обставин про період перебування судді Чернової Н.В. у декретній відпустці, а також докази того, що справа була передана в провадження судді Чернової Н.В. після її повернення з відпустки, це: довідка суду про перебування судді Чернової Н.В. у декретній відпустці; розпорядження №489 від 13.07.2022 керівника апарату суду про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи; протокол від 13.07.2022 про передачу справи в провадження судді Сіденко С.І.; ухвала Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2022 року про прийняття суддею Сіденком С.І. заяви до свого провадження; ухвала суду від 25.07.2022 судді Сіденко С.І. про розгляд заяви про відстрочення виконання заочного рішення; протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду після повернення судді Чернової Н.В. з декретної відпустки; ухвала про прийняття суддею Черновою Н.В. справи до свого провадження після повернення з відпустки; судові повістки про виклики учасників справи в судові засідання, призначені на 04 серпня 2022 року та на 21 листопада 2022 року. Вказують, що відсутність в матеріалах справи всіх вищезазначених процесуальних документів, так і в Єдиному держаному реєстрі судових рішень ухвали суду, свідчать, що склад суду в особі судді Чернової Н.В. після повернення її з декретної відпустки було сформовано всупереч вимогам процесуального закону, що стало наслідком ухвалення незаконного рішення у справі.
Окрім того, скаржники зазначають, що з дати останнього судового засідання – 21.01.2022 вони з невідомих причин не отримували від суду судових повідомлень про дату призначення судового розгляду, що підтверджено матеріалами справи.
Вказують, що висновку суду першої інстанції про те, що первісні позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тоді як зустрічні позовни вимоги є необґрунтованими та недоведеними, не ґрунтуються на принципах верховенства права та вимогах закону, прийняті з порушенням змагальності сторін у судовому процесі та їх рівності перед законом і судом, тому що суд позбавив відповідачів будь-якої можливості в наданні всіх доказів та в доведенні тих обставин, на які вони посилалися на підтвердження своїх вимог та заперечень, тим самим надаючи очевидну перевагу доводам сторони позивача за первісним позовом, ухвалюючи оскаржуване судове рішення на його користь.
Відповідачі вважають, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, а саме не взяв до уваги, що стороною відповідачів було укладено договір з Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №35» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а отже дійшов помилкових висновків при вирішенні спору з ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР».
Окрім, того відповідачі звертають увагу на те, що квартира була придбана саме ОСОБА_3 за власні кошті на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2006, тобто останній є єдиним власником, більш того, іпотекодавцем вищезазначеної квартири з формою власності – приватна та з часткою 1/1, тому позивач за первісним позовом пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги до неналежних відповідачів. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.09.2018 у справі №522/7683/13-ц, вказують на те, що член сім`ї власника житла, який проживає разом з ним, має право на користування житлом, а тому обов`язки власника житла на нього не переходять (стаття 405 ЦК України). Відповідачі вважають, що оскаржуване судове рішення в частині задоволення первісних позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Також, відповідачі вважають наявними підстави для задоволення їх зустрічних позовних вимог, вказуючи на те, що між сторонами відсутні цивільно-правові відносини, що відповідачі не визнають ні первісних, ні змінених позовних вимог, що відповідач ОСОБА_1 вже погасив заборгованість на користь ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» за виконавчим листом на суму 3646,48 грн. та виконавчий збір в сумі 405,16 грн., виникла необхідність у стягненні з ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів за виконавчим листом та стягненні на користь відповідачів моральної шкоди, завданої від безпідставного та незаконного пред`явлення та збільшення визначених позовних вимог у розмірі 17 458,46 грн.
Відповідачі наголошують на тому, що їх син ОСОБА_1 з 2014 року проживає зі своєю родиною за іншою адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено побутовою характеристикою, виданою Головою ОКЖБК «Рассвет-5» ОСОБА_4 і тому саме за місцем проживання він здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги.
Скаржники вважають, що оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є співвласниками квартири, тому вони не зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження цього майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також не повинні нести відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із цим майном.
Відповідачі зазначають, що довідкою з місця роботи відповідача ОСОБА_1 підтверджено утримання з його заробітної плати на користь ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» 3646,48 грн. та 405,16 грн. виконавчого збору, однак суд першої інстанції залишив цей факт поза увагою та не надав належної правової оцінки.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , позивача ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» на підставі договору, укладеного 13 вересня 2013 року між ним та Управлінням благоустрою з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському районі (об`єкт №1), визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території у Саксаганському районі м.Кривого Рогу (об`єкт №1), зокрема будинком АДРЕСА_1 . (а.с. 7-10). 
Згідно додаткової угоди від 13.09.2013 року до вказаного договору, термін його дії з 01.04.2013 року - безстроково (а.с. 10 на звороті).
За надані послуги позивач здійснював нарахування оплати згідно тарифів, встановлених рішенням Криворізької міської ради №416 від 14.12.2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення Саксаганського району м.Кривого Рогу», рішення КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ №178 від 12 квітня 2017 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються населенню м.Кривого Рогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлосерівс-КР».
Відповідно до інформації з Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
ТОВ «Житлосевіс-КР» нараховував щомісяця з 01.04.2016 року по 31.12.2017 року відповідачам плату за надані послуги з управління та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме з послуги з прибирання прибудинкової території, технічного обслуговування внутнішньобудинкових систем тепло-водопостачання, водовідведення, і зливової каналізації, послугами з дератизації, дезінсекції, обслуговування димовентиляційних каналів; поточний ремонт конструктивних елементів будинку, та інших послуг, підтверджених інформацією про щомісячні витрати на послуги з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та передбачених Рішенням Криворізької міської ради №416 від 14.12.2011 року, Рішенням Криворізької міської Ради № 178 від 12.04.2017 року.
17 січня 2020 року Саксаганським районним судом винесено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ТОВ «Житлосервіс-КР» - задоволено. (а.с.29-32).
01 квітня 2021 року ухвалою суду заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.01.2020 по цивільній справі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Житлосервіс –КР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги скасовано.
Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг з управління і утримання будинків та прибудинкової території за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 , за адресою: АДРЕСА_2 за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, заборгованість станом на грудень 2017 року складає 3 751,94 гривень (а.с.171).
Суд першої інстанції, задовольнячи первісні позовні ТОВ «Житлосервіс-КР», виходив з їх доведеності та обґрунтованості, наданням стороною позивача належних доказів, які підтверджують, що відповідачі користується послугами, які надає позивач, та ненаданням стороною відповідачів суду доказів ненадання стороною позивача житлово-комунальних послуг.
Стягуючи з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання тому, вони в порядку ч.2 ст.625 ЦК України на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми заборгованості. 
Відмовляючи позивачам за зустрічним позовом в задоволенні їх позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не навели доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст.432 ЦПК України, у справі відсутні докази помилковості видачі виконавчого листа, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, припинення обов`язку боржника, обставини, на які посилаються відповідачі, а саме - той факт, що відповідач ОСОБА_1 не є власником квартири, не є підставою для повернення стягнутих на виконання рішення суду коштів.
Відмовляючи позивачам за зустрічним позовом в задоволенні їх позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Житлосервіс-КР» на їх користь моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності належних, допустимих, достовірних доказів порушення прав позивачів за зустрічним позовом, а також відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ "Житлосервіс-КР" та заявленою позивачами шкодою та, беручи до уваги, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від основних, позивачами не доведено завдання їм моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та частково погоджується з доводами відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з огляду на таке. 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII набув чинності 09 листопада 2017 року на підставі якого втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать, зокрема: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до положень ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
В порядку п.2 ч.3 ст.4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону
Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі вимог ст.ст.66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до правової позиції Верховного Суду України: «Під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами (постанова від 09.11.2016р. у справі №1238/8935/12).
В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року (справа N642/8210/16-ц, провадження N61-7787св18) йдеться мова про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг.
Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також – у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Саме про це йдеться мова в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16).
Відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних, так як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15).
Стаття 625 ЦК України, визначає, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язанийсплатити суму боргу з урахуваннямвстановленогоіндексуінфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність ТОВ "Житлосервіс-КР" змінених позовних вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 3 751,94 грн., інфляційних втрат в сумі 1 220,60 грн. та 3% річних в розмірі 541,74 грн. в повному обсязі.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано, як і не надано власного розрахунку заборгованості, а відтак розрахунок заборгованості наданий позивачем, відповідачами не спростований.
Відповідачами за первісним позовом не було надано доказів, які б підтверджували їх звернення до позивача із заявами або скаргами щодо не надання чи неналежного надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та/або включення в розрахунки послуг, які не надаються позивачем. Разом з тим, позивачем було надано до позовної заяви наряди-завдання, інформацію про витрати на утримання будинку, калькуляції, роз`яснення про нарахування послуги з освітлення місць загального користування тощо (а.с. 22-62).
Твердження відповідачів, що вони не укладали з ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС – КР» договір про надання послуг були предметом розгляду судом першої інстанції та як правильно зазначив суд у рішенні, відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних, так як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Проте, колегія суддів погоджується з доводами відповідачів про те, що єдиним власником квартири є відповідач ОСОБА_3 , що зокрема підтверджено Витягом про реєстрацію права власності нв нерухоме майно №11079902 від 29.06.2006, Довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.28-32, т.2).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані в належній ОСОБА_3 квартирі та є членами його сім`ї (дружина та син).
Згідно положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 статті). Власність зобов`язує (ч.4 статті).
Відповідно до положень ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Колегія суддів, встановивши, що єдиним власником житла є відповідач  ОСОБА_3 , інші відповідачі  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  не є співвласниками квартири, а є членами сім`ї  власника житла ОСОБА_5  та мають право на користування цим житлом, проте, з огляду на те, що власність зобов`язує, тягар сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги повинен нести саме власник житла, оскільки іншої домовленості між членами сім`ї щодо утримання квартири не встановлено, тому рішення суду в частині повного задоволення первісних позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме у відмові позовних вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду є законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
В інформаційному листі «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ звернув увагу судів на те, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, під іншими причинами, про які йдеться в ч.2 ст.432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а інші причини, наприклад - в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги було задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 7 352,52 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. (а.с. 29-32)
У зв`язку з набранням законної сили зазначеного вище судового рішення, 18 лютого 2020 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 14 серпня 2020 року було видано виконавчий лист (а.с. 116).
Довідкою про доходи №04/09-21 від 31.03.2021 року виданою за підписом начальника 3 державного пожежно-рятувального загону головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що згідно Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.01.2021 року ВП №63389039, з нього стягнуто заборгованість на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» в розмірі 3 646,48 грн.
Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 08 квітня 2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/214/723/20 виданого 14.08.2020 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» сумі 12 034,18 грн. на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 115 зворот).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Довідкою про доходи №04/09-21 від 31.03.2021 року виданою за підписом начальника 3 державного пожежно-рятувального загону головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що згідно Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.01.2021 року ВП №63389039, встановлено, що з ОСОБА_1 за місцем роботи у лютому та березні 2021 року із заробітної плати були утримані на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» грошові кошти по 1823,24 грн., що разом складає – 3646,48 грн. (частина заборгованості) та виконавчий збір по 202,58 грн., що разом складає 405,16 грн., а після скасування 01.04.2021 заочного рішення, виконавче провадження було закінчено підставі на п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» і більше утримань з заробітної плати боржника не було, тобто стягнуті на користь позивача грошові кошти в розмірі 3646,48 грн. були утримані на законних підставах – на виконання рішення, що набрало законної сили. 
Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог Компанійців, оскільки відповідачі не навели доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст.432 ЦПК України, у справі відсутні докази помилковості видачі виконавчого листа, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, припинення обов`язку боржника.
Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, інші відповідачі батьки ОСОБА_1 не наділені повноваженнями подавати апеляційну скаргу від імені свого сина, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог перегляду не підлягає. 
Згідно ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до п.3 постанови №4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачами за зустрічним позовом позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не доведені належними та допустимими доказами, а відтак відсутні підстави для його задоволення.
Доводи апеляційної скарги відповідачів щодо їх неналежного повідомлення про день, час та місце розгляду справи та позбавлення у зв`язку із цим будь-якої можливості в наданні всіх доказів та в доведенні тих обставин, на які вони посилалися на підтвердження своїх вимог та заперечень, спростовуються матеріалами справи, згідно з якими відповідачі повідомлялися про розгляд справи належним чином, подавали заяви та заперечення на змінений позов, зокрема й заяву про застосування позовної давності, заяву про заперечення проти задоволення заяви про зміну позовних вимог та задоволення зустрічного позову, тобто не були обмежені у реалізації наданих їм процесуальних прав.
Доводи відповідачів про те, що з ухвали Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2022 про прийняття заяви до свого провадження у складі судді Сіденко С.І. стало відомо, що розпорядженням №489 від 13.07.2022 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням судді Чернової Н.В. у декретній відпустці, однак ця ухвала відсутня в матеріалах справи та окрім зазначеної ухвали в матеріалах справи відсутні і інші письмові докази в підтвердження обставин про період перебування судді Чернової Н.В. у декретній відпустці, а також докази того, що справа була передана в провадження судді Чернової Н.В. після її повернення з відпустки, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, з доданої до апеляційної скарги ухвали Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.07.2022, яка винесена суддею Сіденко С.І., видно, що ухвала була винесена в рамках провадження №6/214/6/22.
Реєстрація та облік справ і матеріалів адміністративного і цивільного судочинства, матеріалів кримінального провадження, справ і матеріалів про адміністративні правопорушення в місцевих загальних та апеляційних судах здійснюється за індексами, які визначені у Додатку №3 відповідно до п.17 Розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах та індекс «6» присвоюється справам щодо розгляду питань у порядку виконання судових рішень у цивільних справах.
Суддею Сіденко С.І. 25 липня 2022 року була роглянута та залишена без задоволення заява відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відстрочення виконання заочного рішення від 17.01.2020 у справі, що переглядається та відповідно цій заяві було своєно №6/214/6/22, тобто з індексом «6».
Матеріали справи №214/2563/19 не містять відомостей про те, що через декретну відпустку судді Чернової Н.В. справа у зв`язку з повторним авторозподілом справи була передана іншому судді, зокрема ОСОБА_6 , як зазначалося вище ОСОБА_6 була передана заява відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відстрочення виконання заочного рішення від 17.01.2020 з індексним №6/214/6/22.
Таким чином, колегія суддів за наведених вище обставин дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в решті рішення суду є законним і належним чином обґрунтованим. 
Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу відповідачів  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 та додаткове рішення року Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» заборгованості з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 3 751,94 грн., інфляційних втрат в сумі 1220,60 грн., 3% річних в сумі 451,74 грн. та судового збору, з кожного з відповідачів по 640,34 грн., скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» заборгованость з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 3 751,94 грн., інфляційні втрати в сумі 1220,60 грн., 3% річних в сумі 451,74 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн.
В задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: