ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5611/23 Справа № 210/2717/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №210/2717/21 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року (суддя Сільченко В.Є., повний текст судового рішення складено 31 березня 2023 року),

в с т а н о в и в :

В травні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 , звернулася до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.
В липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини разом з батьком.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті ради, Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, закрито.
З вказаною ухвалою не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду відповідач ОСОБА_3 самовільно визначив місце проживання дитини разом з ним, тому позивачка звернулася до суду з позовною вимогою про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю та зобов`язання батька повернути дитину. Зазначила, що дійсно станом на момент винесення оскаржуваної ухвали спір в частині зобов`язання батька повернути дитину відсутній, однак наявний спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, що свідчить про те, що позивачка не відмовлялася від позову, не подавала заяву про залишення його без розгляду. Вказує, що в поняття визначення місця проживання дитини разом з одним із батьків є значно ширшим, ніж лише фізичне проживання дитини з одним із батьків, оскільки надає особі, з якою визначено місця проживання дитини, ширший обсяг прав, зокрема, без згоди батька змінювати реєстрацію місця проживання дитини, виїжджати за кордон тощо, тобто, між сторонами залишилися неврегульовані питання, оскільки відповідач, як і минулого разу, що зокрема і стало підставою для пред`явлення позову, може самовільно визначити місце проживання дитини разом з ним і позивачка повинна буде знову звертатися до суду за вирішенням цього питання, однак в силу приписів частини 2 статті 256 ЦПК України буде позбавлена такого права. Вважає, що у зв`язку з порушення судом норм процесуального права та оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, через те, що предмет спору був наявний як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення оскаржуваної ухвали, між сторонами залишилися неврегульовані питання та порушення судом внаслідок закриття провадження права позивачки на повторне звернення до суду з приводу вирішення цього спору, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивачка ОСОБА_1  та її представник ОСОБА_4   в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку повідомлення. ОСОБА_5 надала суду заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності.
Представники третіх осіб виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку повідомлення.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що малолітній син  ОСОБА_6 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 , тому предмет спору на час ухвалення судового рішення відсутній.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Поряд з цим за змістом пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц також зазначив про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Також, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2020 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що «закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань».
У постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 зазначено, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Разом з тим висновок щодо застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у наведених постановах зроблено за обставин фактичного виконання відповідачем вимог, які були предметом спору, після пред`явлення позову; предметом перегляду були судові рішення, якими закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору і Верховний Суд, скасовуючи оскаржувані судові рішення та направляючи справи для продовження розгляду, указував на помилковість висновків судів щодо відсутності предмета спору.
Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народився син ОСОБА_2 . Після розірвання відносин з відповідачем син залишився проживати з нею, але вона не перешкоджала відповідачу спілкуватись із сином, ОСОБА_7 бачився з батьком, коли відповідач виявляв бажання. Коли відповідач попросив, щоб син на свята та у його вільний від роботи час побув за його місцем проживання, позивачка погодилася і син поїхав до батька. Коли зазначений термін скінчився, вона зателефонувала відповідачу щодо повернення дитини додому, оскільки йому необхідно продовжувати навчання в садку, відповідач повідомив, що син буде проживати разом з ним і що він позивачці його не поверне. Позивачка вживала заходи для повернення дитини, однак останні не дали результат.
З аналізу наведеного вище, можна дійти висновку, що на час пред`явлення позову існував спір між сторонами щодо визначення місця проживання їхньої дитини. Тобто в той час предмет спору мав місце.
З огляду на наведене вище та враховуючи наведені норми законодавства та практику Верховного Суду, висновок суду першої інстанції щодо відсутності предмет спору у справі про визначення місця проживання дитини є помилковими.
Отже, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачці можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
За таких обставин, судом першої інстанції застосуванння положення пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України є помилковим, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись статтями 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 серпня 2023 року.

Судді                                                                         І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста