СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року                                        м. Харків                        Справа № 922/1857/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М. , суддя  Терещенко О.І.
за участю секретаря судового засідання Березки О.М.
та представників сторін:
позивача – Чальцев Д.В.;
відповідача – Янковський С.А.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича (вх.№1149Х/1-43) на ухвалу господарського суду Харківської області від 12.06.2023 (суддя К.В.Аріт, повний текст ухвали складено 12.06.2023) у справі №922/1857/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ", м.Полтава;
до Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича, м.Харків;
про стягнення 2576248,95 грн, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича про стягнення заборгованості за договором поставки №2018/12/07-1 від 07.12.2018 року у розмірі 2576248,95 грн, з яких: 879189,47 грн - заборгованість по оплаті за товар; 439594,73 грн - штраф; 823067,16грн - пеня; 61935,51 грн - 3% річних; 372462,08 грн - індекс інфляції.
09.06.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать Фізичній особі-підприємцю Любіну Роману Григоровичу ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) в межах суми позову.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.06.2023 у справі №922/1857/23 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ГПЛ” про забезпечення позову.
Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать Фізичній особі-підприємцю Любіну Роману Григоровичу в межах суми позову в розмірі 2576248,95 грн.
Фізична особа-підприємець Любін Роман Григорович з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 12.06.2023 у справі №922/1857/23 та відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено співмірність вимог заявника, визначених в заяві про забезпечення позову. Зазначає, що ухвала про забезпечення позову блокує роботу та всю фінансово-господарську діяльність підприємця ФОП Любін Р.Г., а також унеможливлює здійснення нарахування та виплати заробітної плати працівникам, що є неприпустимим та не співвідноситься з твердженням суду про те, що такі дії не вплинуть на права третіх осіб.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023 для розгляду справи №922/1857/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 у справі №922/1857/23 зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича ухвалу господарського суду Харківської області від 12.06.2023 у справі №922/1857/23 та призначено справу до розгляду на 19.07.2023 об 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.
Від представника ТОВ "ГПЛ" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8355 від 18.07.2023) в якому він просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, він просить поновити строк на подання відзиву, посилаючись на те, що ухвала про відкриття апеляційного провадження знаходилась значний час у поштовій скриньці позивача та він отримав її лише 04.07.2023
Розглянувши клопотання ТОВ "ГПЛ" про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає на необхідне поновити такий строк.
В судове засідання з`явились представник відповідача, який підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Присутній також представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в силі.
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду цієї справи є спір про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки №2018/12/07-1 від 07.12.2018 року у розмірі 2576248,95 грн, з яких: 879189,47 грн - заборгованість по оплаті за товар; 439594,73 грн - штраф; 823067,16грн - пеня; 61935,51 грн - 3% річних; 372462,08 грн - індекс інфляції.
В заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать Фізичній особі-підприємцю Любіну Роману Григоровичу ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) в межах суми позову.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає зокрема, що 07.12.2018 року між ним як замовником та Фізичною особою-підприємцем Любіним Романом Григоровичем було укладено договір поставки №2018/12/07-1 (далі - Договір-1) та 12.08.2020 року був укладений договір поставки №2020/08/12-1 (далі - Договір-2).
На виконання умов договору-1 замовником на адресу відповідача було поставлено товар відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних на загальну суму поставленого товару за Договором-1 складає 192005,40 грн.
На виконання умов Договору-2 замовником на адресу відповідача було поставлено товар відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних на загальну суму 687184,07 грн.
Враховуючи вищевикладене, у Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича наявна заборгованість перед замовником у розмірі 2576248,95 грн, з яких: 879189,47 грн - заборгованість по оплаті за товар; 439594,73 грн - штраф; 823067,16 грн - пеня; 61935,51 грн - 3% річних; 372462,08 грн - індекс інфляції.
При цьому заявник вказує, що неодноразово направляв на електронну адресу ФОП Любіна Романа Григоровича вимоги про повернення грошових коштів, але у відповідь отримував лише однотипні відписки. Тому заявник вважає, що є обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать Фізичній особі-підприємцю Любіну Роману Григоровичу може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.
У якості доказів на підтвердження викладених обставин, заявник зазначає, що частина майна, яке належить ФОП Любіну Роману Григоровичу, та яке останнім використовується у своїй підприємницькій діяльності, вже перебуває у заставі, яка на думку заявника, носить удаваний характер.
16.11.2022 року між ОСОБА_1 і громадянином ОСОБА_2 у якості забезпечення повернення ОСОБА_1 грошової позики у сумі 2500000,00 грн, було укладено договір застави транспортних засобів, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у заставу ОСОБА_2 транспортні засоби, які ОСОБА_1 використовує у своїй підприємницькій діяльності, у кількості 19 одиниць. За умовами застави, відчуження заставного майна може здійснюватися виключно за погодженням з обтяжувачем. Також заявник зазначає, що згідно з інформацією, що міститься у витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, мінімум десять транспортних засобів з переліку, що міститься у зазначеному витязі, придбані фізичною особою-підприємцем Любіним Романом Григоровичем у 2020-2021 роках. Саме в цей період ФОП Любін Роман Григорович не виконав свої грошові зобов`язання перед позивачем, і можливо, придбав зазначені транспортні засоби за кошти замовника. Вартість десяти транспортних засобів, придбаних у цей період, орієнтовно складає 6344031,00 грн (за цінами станом на 2023 рік). Також заявник зазначає, що оціночна вартість переданих у заставу транспортних засобів більша ніж сума самої позики, що на його думку прямо свідчить про удаваність даного правочину.
За твердженнями заявника, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є пов`язаними особами, оскільки батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є засновниками та кінцевими бенефіціарами ТОВ “Люкас Лубрикантс”. У свою чергу ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_3 є засновниками та кінцевими бенефіціарами ТОВ “Завод авто хімії та технічних олив Гром-Екс”, а також мають боргові зобов`язання перед АТ “ПроКредит Банк” у загальній сумі 60000000,00 грн. ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна № 418415-Д31 від 30.04.2021 року, а також договір застави рухомого майна № 418414-Д31 від 26.06.2020 року, відповідно до яких ОСОБА_1 передав у заставу банку рухоме майно, яке носить виробничий характер та використовується ОСОБА_1 у своїй підприємницькій діяльності.
На думку заявника, сукупність вищевикладених фактів, а також факт ухилення ФОП Любіна Романа Григоровича від виконання взятих на себе зобов`язань, може суттєво утруднити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог заявника. Тому, оскільки наявна безспірна заборгованість відповідача перед замовником за оплачений, але не поставлений товар, заявник вважає за необхідне застосувати до Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича захід забезпечення позову, який полягає у накладенні арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать ФОП Любіну Роману Григоровичу на суму 2576248,95 грн.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд зокрема вказав, що адекватність такого заходу забезпечення позову, у межах суми позову в розмірі 2576248,95 грн дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.
Суд зазначив, що таких захід забезпечення позову співвідноситься з предметом заявленого позову про стягнення грошових коштів, та застосування таких заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у відповідача у межах суми позову в розмірі 2576248,95 грн, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
При цьому місцевий суд вказав, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать Фізичний особі - підприємцю Любіну Р.Г., та знаходяться на усіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово - кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 2576248,95 грн, доцільним є накладення арешту на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише у межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів, у зв`язку із чим, застосування такого заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки залежить від наявності у відповідача грошових коштів у значному розмірі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову, у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів,  є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду, у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.
Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06), Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".
Однак частиною четвертою статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).
У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.
Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).
Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.
В матеріалах справи наявні Витяги про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: 
З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.03.2023 року № 30150736, з якого вбачається, що заставлене рухоме майно, підстава - договір застави транспортних засобів, виданий 16.11.2022 року, заставлено майно, а саме транспортні засоби, сума договору 2500000,00 грн. Боржник ОСОБА_1 , обтяжувач ОСОБА_4 , реєстровий номер 30150736.
З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.03.2023 року № 27906592 вбачається, що заставлено рухоме майно, підстава - договір застави рухомого майна від 26.06.2020 року. Сума за договором 30000000,00грн. Об`єкт обтяження, зокрема обладнання визначене у витязі. Боржник ОСОБА_1 , ТОВ “Завод Автохімії та технічних олив Гром-Екс”, обтяжував АТ “ПроКредит Банк”. Реєстраційний номер НОМЕР_2 .
З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.03.2023 року № 27902600 вбачається, що заставлено рухоме майно, підстава - договір застави рухомого майна від 26.06.2020 року. Сума за договором 30000000,00грн. Боржник ОСОБА_1 , ТОВ “Завод Автохімії та технічних олив Гром-Екс”, обтяжувач: АТ “ПроКредит Банк”. Реєстраційний номер 27906592.
З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.03.2023 року № 28827371 вбачається, що заставлено рухоме майно, підстава - договір застави рухомого майна від 30.04.2021 року. Сума за договором 30000000,00грн. Об`єкт обтяження: інше рухоме майно. Боржник ОСОБА_1 , ТОВ “Інтерлабтранс”, обтяжувач АТ “ПроКредит Банк”. Реєстраційний номер 28827371.
Проаналізувавши вказану інформацію вбачається, що дійсно, фактично все рухоме майно, яке перебуває у власності відповідача перебуває в заставі, що в свою чергу свідчить про те, що у випадку задоволення позову, виконання судового рішення, з огляду на розмір заборгованості відповідача, може бути утруднене, так як позивач буде не в змозі задовольнити свої вимоги за рахунок майна відповідача.
Апелянт зазначає, що накладення арешту на всі види майна фактично блокує його роботу та унеможливлює нарахування та виплати заробітної плати працівникам, що є, на думку апелянта, неприпустимим.
Колегія суддів відхиляє такі доводи відповідача, оскільки Законом України «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України юридичні особи - боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Таким чином, відповідач не обмежений у можливості виплати заробітної плати власним працівникам, а також сплати всіх необхідних податків та платежів за найманих працівників. 
Апелянт зазначає, що на підставі оскаржуваної ухвали виконавцем державної виконавчої служби буде винесено Постанови, якими накладається арешт на всі розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать Фізичній особі-підприємцю Любіну Роману Григоровичу та загальна сума яких багатократно буде перевищувати суму позову, оскільки суд не конкретизував обсяг майна, яким буде покриватись сума позову, що не є співмірним з сумою позовних вимог.
Колегія суддів зазначає, що порядок примусового виконання рішень та фактична реалізація примусового виконання регулюється Законом України «Про виконавче провадження». Відтак, питання виконання оскаржуваної ухвали суду знаходиться поза межами компетенції суду, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними. Наразі відповідачем оскаржується ухвала про забезпечення позову, а ні дії державного (приватного) виконавця з виконання ухвали про забезпечення позову щодо накладення арешту.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо наявності форс-мажорних обставин, оскільки термін виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар настав у 2020-2021 роках, тобто раніше початку військової агресії російської федерації, однак відповідач не вжив жодних заходів для погашення заборгованості. 
Апелянт вказує на упередженість судді при ухваленні двох протилежних по суті рішень за однією і тією ж справою у зв`язку з відсутністю нових доказів чи зміни об`єктивних обставин.
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки ухвалою від 11.05.2023 у справі №922/1857/23 заяву про забезпечення позову позивача повернуто з підстав не дотримання вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України. Повернення заяви про забезпечення позову зумовлено недотриманням вимог до форми такої заяви а не до її змісту, та в такому випадку, ГПК України не заборонено повторно подати заяву про забезпечення позову після усунення недоліків.
Як вказує позивач у відзиві на апеляційну скаргу, враховуючи зауваження викладені в ухвалі від 11.05.2023 р. у справі № 922/1857/23, повторно подав заяву про забезпечення позову, в якій дотримався вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України. Тому, задовольнивши повторно подану заяву про забезпечення позову, суд не ухвалював протилежне рішення, оскільки не розглядав по суті первісну заяву позивача.
Відповідач в апеляційній скарзі вказує також про недотримання позивачем п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що частиною 1 ст. 141 ГПК передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06.12.2021 у справі №910/4564/21. Разом з тим, позивачем, при повторному поданні заяви про забезпечення позову дотримано вимоги п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, а саме - позивач прохав суд визначити дії які повинен вчинити Позивач для усунення потенційних збитків та інших збитків апелянта, пов`язаних із забезпеченням позову.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на відсутність закріплення порядку листування у електронному вигляді у договорі поставки. Судова колегія зазначає, що питання порядку листування між сторонами жодним чином не стосується питання забезпечення позову.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. 
З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, висновками суду та доводами позивача, норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала відповідає приписам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування ухвали.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 12.06.2023 у справі №922/1857/23 прийнята при належному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні, в зв`язку з чим, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Любіна Романа Григоровича залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Харківської області від 12.06.2023 у справі №922/1857/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.07.2023.

Головуючий суддя                                                                     П.В. Тихий

Суддя                                                                                           М.М. Слободін  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко