Дата документу 28.08.2023 Справа № 332/3174/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/3174/22 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1189/23Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2023 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С. 

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного  товариства «Запорізький  металургійний комбінат «Запоріжсталь» та  Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біліченка Олега Олександровича звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що з 1995 року по 2018 рік (22 роки 03 місяців) він працював на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» у мартенівському цеху ремонту вогнетривником 5 розряду. У період з 01.02.2018р. по 11.02.2022р. (4 роки) працював по переведенню до Сервісного центру (м. Запоріжжя) ПрАТ «Запоріжвогнетрив» вогнетривником 5 розряду. 11.02.2022р. звільнився з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. 
Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії йому було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК 08.08.2022р. встановлено 60% втрати працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Отримання ним професійного захворювання і, як наслідок, встановлення групи інвалідності та втрати 60% працездатності призвело до фізичних та моральних страждань. За таких підстав просив суд стягнути на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, в розмірі 60 000 гривень, розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах, а також стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЄДРПОУ 00191230) на  користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суму у розмірі 50 856 грн., яка обчислюється без віднімання сум податків і зборів.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» (ЄДРПОУ 00191885) на  користь ОСОБА_1 (ІПН  НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суму у розмірі 9 144 грн. 
Стягнуто  з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЄДРПОУ 00191230) на користь держави судовий збір у розмірі 508 гривень 56 копійок.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» (ЄДРПОУ 00191885) на користь держави судовий збір у розмірі 91 гривні 44 копійок.

Стягнуто в рівних частках з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЄДРПОУ 00191230) та Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» (ЄДРПОУ 00191885) на  користь ОСОБА_1 (ІПН  НОМЕР_1 ) понесені витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн, по 6 500 гривень з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення судускасувати в частині задоволених позовних до ПАТ «Запоріжсталь» та прийняти нове рішення про відмову у їх задоволенні та відмовити у стягненні витрат на професійну правничу (правову) допомогу у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» зазначило, що позивачем не спростованого того факту, що за весь період роботи на цьому підприємстві він як працівник жодних скарг щодо стану свого здоров`я не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив, за результатами яких був допущений до подальшої роботи. Вказує, що підставою для допущення або не допущення працівника до роботи є довідка про проходження працівником періодичного медичного огляду, в якій зазначається про придатність або непридатність працівника до виконання певної роботи. Інших підстав для допуску або не допуску до роботи за станом здоров`я чинне законодавство не передбачає. Тож, позивач весь час визнавався придатним до роботи за спеціальністю вогнетривника, та взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я. На момент звільнення у позивача також були відсутні ознаки професійного захворювання.
Зазначається, що позивачем не надано жодного первинного медичного документу, з якого можливо встановити момент виникнення професійного захворювання, його динаміку та дійсний зв`язок з роботою на підприємстві «Запоріжсталь». На думку апелянт, позивач свідомо приховував під час медичних оглядів свій дійсний стан здоров`я та від роботодавця ознаки початкової стадії професійного захворювання, що в подальшому і стало причиною втрати ним працездатності. Тобто позивач сприяв погіршенню стану свого зоров`я. 
Також вказується, що доказів постійного знаходження на обліку в ЛПЗ та значних витрат на лікування позивачем не надано. Відсутні висновки психолога щодо наявності моральних страждань. Зважаючи на вказане, апелянт вважає рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ПАТ «Запоріжсталь» 50 856 грн. на відшкодування моральної шкоди, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності, необгрунтованими.

Одночасно зауважує, що в разі стягнення моральної шкоди за рішенням суду, її виплата відбувається з утриманням із присудженої суми відшкодування податків та інших обов`язкових платежів. Оспорює також стягнення з нього витрат на правничу допомогу, вказуючи, що розмір витрат у сумі 6500 грн. є неспівмірним за визначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України критеріями. Вважає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів, що витрати на надання правової допомоги були неминучими. Вважає, що слід врахувати, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, судова практика у даному спорі є сталою, спірні правовідносини не передбачають аналізу великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів. 

Апеляційну скаргу також подано Приватним акціонерним товариством «Запоріж-вогнетрив», в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу. 

В обґрунтування апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство «Запоріж-вогнетрив» зазначило, що в заяві від 30.03.2023 про долучення доказів витрат на правову допомогу позивачем заявлено до стягнення з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» як компенсацію витрат на правову допомогу суму у розмірі 2 286 грн., що є значно менше аніж фактично стягнуто за рішенням суду. На думку відповідача, справа не є складною, фактично витрачений час на судове засідання 16.02.2023 є незначним, оскільки воно закінчилось відкладенням, тому сплачений за цю роботу гонорар у розмір 2000 грн. є явно завищеним. 

Представником позивача – адвокатом Біліченко О.О. надано відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжсталь», у якому зазначається, що позивачем надано суду достатньо доказів про отримання професійного захворювання під час роботи на підприємствах відповідачів, та інші докази щодо виникнення і динаміки захворювання, на відсутність яких посилається апелянт, не є необхідними. Також вважає, що не потрібні висновки психолога для визначення наявності моральних страждань, оскільки у випадку отримання працівником професійного захворювання, трудового каліцтва наявність моральної шкоди у працівника презюмується.

Вважає також безпідставними ствердження про те, що виплата моральної шкоди за рішенням суду відбувається із утриманням із присудженої суми податків і інших обов`зкових платежів. Також вказує, що апелянт не навів, в чому полягає неспівмірність стягнутих витрат на правову допомогу. Просить скаргу відхилити, а рішення в оскаржуваній цим апелянтом частині залишити без змін. 

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Запоріжвогнетрив» представник ОСОБА_1 - адвокат Біліченко О.О. зазначає, що позивачу згідно з двома актами приймання виконаних робіт/послуг було надано наступні види правової допомоги в частині, що стосується ПрАТ «Запоріжвогнетрив»:
1)вивчення первісних матеріалів та юридичні консультації з приводу предмету спору 08.12.2022р. (фіксована оплата) – 2000 грн.;
2)складання позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 10.12.2022р. (фіксована оплата за один документ) – 3000 грн.;
3)представництво інтересів клієнта в Заводському районному суді м. Запоріжжя у судових засіданнях: судове засідання 16.02.2023р. – 2000 грн. (фіксована оплата);
4)вивчення «Відзиву на позовну заяву від ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на 11 арк. (фіксована оплата за один документ) – 1000 грн.;
5)складання відповіді на «Відзив на позовну заяву від ПрАТ «Запоріжвогнетрив» від 14.02.2023р. (фіксована оплата) – 2000 грн.;

Таким чином, якщо суми витрат, зазначених у пунктах 1, 2, 3 поділити порівну між двома відповідачами (7000 грн./2), це дорівнює 3500 грн. з кожного. Враховуючи втрати у пунктах 4, 5, що стосуються виключно відповідача ПрАТ «Запоріжвогнетрив», то вони складають 3000 грн. Отже, разом до стягнення з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» підлягає сума витрат на правову допомогу в розмірі 6500 грн., як і стягнуто судом першої інстанції. 

В відзиві вказується, що в своїх запереченнях апелянт не наводить жодного належного, допустимого та достовірного і обґрунтованого доказу щодо неспівмірності цих витрат на правову допомогу. Тож, наявність одних лише заперечень проти заяви про відшкодування судових витрат, за відсутності доказів щодо їх неспівмірності,, не може бути підставою для їх зменшення. Просить скаргу відхилити, а рішення в оскаржуваній цим апелянтом частині залишити без змін. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного. 

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЗМК «Запоріжсталь») з 1995 року по 2018 рік (22 роки 03 місяців), працюючи у мартенівському цеху ремонту вогнетривником 5 розряду. У період з 01.02.2018р. по 11.02.2022р. (4 роки) працював по переведенню до Сервісного центру (м. Запоріжжя) ПрАТ «Запоріжвогнетрив» вогнетривником 5 розряду. 

11.02.2022р. ОСОБА_1 звільнився з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-11).

У відповідності до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011р. № 1232 (в редакції від 04.03.2016р.) «Деякі питання розслідування та обліку нещас-
них випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» віднесення захворюван-
ня до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захво-рювання з умовами праці згідно з додатком 14 та Переліком професійних захворювань, за-
твердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000р.  N 1662.

Відповідно до медичного висновку, виданого лікарсько-експертною комісією ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 31.05.2022р. (протокол № 836), ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами:
- хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН-другого ступеню;
- радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня);
- хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірний ступінь (ІІІ ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р.  N 1662, пиловий бронхіт другої стадії (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (J44)) входить до вказаного переліку внаслідок роботи в рудниках, шахтах, відкритих кар`єрах, на збагачувальних та добувних фабриках гірничорудної та вугільної промисловості; видобуток, обробка нерудних порід і матеріалів, азбесту та інших силікатів, щебеню тощо; виробництво азбестоцементу та інших азбестовмісних матеріалів (труби, шифер, панелі, дошки фрикційні, азбестотекстильні та інші вироби), виробництво фарфоро-фаянсових, скляних виробів, виробництво та застосування коксу, сажі, графітів; металургійні та ливарні виробництва, машинобудування; металообробка: зварювальні роботи; розмелювання сипких матеріалів; виробництво, обробка пластмас, сільськогосподарські та інші види робіт з виділенням пилу, а також виробництва: валяльне, борошномельно-круп`яне, цукрове, первинна обробка бавовни, льону та інших луб`яних культур, а також інші види робіт, пов`язані з виділенням пилу.

Відповідно до п. 6 розділу ІІ Переліку професійних захворювань, затверджено-го постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р.  N 1662, Емфізема (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (J43.8)) входить до вказаного переліку внаслідок роботи, пов`язаної з напруженням дихальної системи (склодуви, музиканти, що грають на духових музичних та інших інструментах, тощо).

У відповідності до п. 4 розділу VІ вищевказаного Переліку, радикулопатія попереково-крижова (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (M 54/1)) входить до вказаного переліку внаслідок роботи, пов`язані з локальним м`язовим перенапруженням, однотипними рухами, які виконуються у швидкому темпі, з тиском на нервові стовбури, м`язи, зв`язки, сухожилля, їх травмуванням, систематичним триманням вантажу на руках, його підняттям та переміщенням вручну або з докладанням зусиль; роботи пов`язані з систематичним нахилом тіла, перебуванням у вимушеній робочій позі (на колінах, навпочіпки, лежачи, з нахилом уперед тощо).

Нейросенсорна приглухуватість (п. 4 розділу ІІІ Переліку) (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Н903)) входить до вказаного переліку внаслідок роботи, пов`язаної з впливом інтенсивного виробничого шуму у промисловості, будівництві, сільському господарстві, на транспорті, телефонних станціях тощо.

Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями – 31.05.2022р. 

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.06.2022р., професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та в умовах дії шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжвогнетрив» (а.с. 14-19).

В пункті 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.06.2022р. зазначено, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання є наявність на робочому місці вогнетривника цеху ремонту металургійних печей ПАТ «Запоріжсталь» таких шкідливих умов: 
І. Запиленість повітря робочої зони (хімічні речовини однонаправленої дії): 
-кремнію діоксиду кристалічного (з вмістом пилу 2-10 %) – 63,1-84,5 мг/куб.м при ГДК – 4,0 мг/куб.м; 
-ангідрид хромовий – 0,0063-0,0067 мг/куб.м при ГДК – 0,01 мг/куб.м; 
-марганцю оксид – 0,164-0,445 мг/куб.м при ГДК – 0,3 мг/куб.м; 
-ангідрид сірчастий – 5,13 – 6,94 мг/куб.м при ГДК – 10, 0 мг/куб.м; 
-азоту діоксид – 1,11-1,31 мг/куб.м при ГДК – 2,0 мг/куб.м;
-вуглецю оксид – 7,0-17,0 мг/куб.м при ГДК – 20 мг/куб.м;
-заліза оксид – 12,02-12,09 мг/куб. м при ГДК = 6,0 мг/куб.м 
ІІ. Виробничий шум – 96 дБ «А» при ГДК – 80 дБ «А».
ІІІ Фізичні навантаження:
-статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками, кг*с – 107477-191532 кг*с при ГДР – 61001-130000 кг*с;
-вимушені нахили тулуба – 128-242 раз за зміну при ГДР – 50-100 раз за зміну.

Наявність на робочому місці вогнетривника ПрАТ «Запоріжвогнетрив» таких шкідливих умов:
І. Запиленість повітря робочої зони (хімічні речовини однонаправленої дії):
- кремнію діоксид крист. (з вмістом у пилу від 2 % до 10 %) – 40,0 мг/куб.м при ГДК – 4,0 мг/куб.м;
- марганцю оксиди – 0,35 мг/куб.м при ГДК – 0,3 мг/куб.м;
ІІ. Виробничий шум – 96 дБ «А» при гдк – 80 дБ «А»;
ІІІ. Фізичне навантаження:
-статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками, кг*с – 107477 кг*с при ГДР – 43001-97000 кг*с;
-вимушені нахили тулуба – 128 рази за зміну при ГДР – 51-100 раз за зміну. 

Вплив цих шкідливих факторів на стан здоров`я позивача, які мають місце на обох підприємствах, підтверджено також у медичному висновку ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 31.05.2022р. (протокол № 836). 

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від 08.08.2022р. серії 12ААА № 097367) ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності, внаслідок професійного захворювання безстроково (а.с. 29-29 зворот).

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 774 від 08.08.2022р. ОСОБА_1 потребує стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с. 30-31).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідачів, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав професійні захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 08.08.2022р. йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково із втратою професійної працездатності 60%, що підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховував дані медичних документів, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стаж роботи на кожному з підприємств, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та дійшов висновку, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також розподілив цю суму між відповідачами пропорційно до відпрацьованого на кожному з них у шкідливих умовах періоду, стянувши з ПАТ «Запоріжсталь» - 50 856 грн., з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 9 144 грн.
Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі.
Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та ПРАТ «Запоріжвогнетрив», а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції врахована глибина та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати працездатності у розмірі 60 %, та третю групу інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також принцип розумності і справедливості. Суд, з урахуванням встановлених обставин та критеріїв оцінки ступеню душевних страждань позивача, визнав достатньої і справедливою суму відшкодування, визначену позивачем у позовній заяві у розмірі 60 000 грн.
При розподілі відповідальності кожного із роботодавця, суд обгрунтовано виходив із стажу роботи позивача на кожному з підприємств. Так, загальний стаж роботи позивача у шкідливих умовах становить 26 років 03 місяці, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 84,76 %, на ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 4 роки, що становить 15,24 %. Вирахувавши відповідно до цього стажу у процентному співвідношенні розмір відшкодування у гривнях суд обгрунтовано визначив, що з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» належить до відшкодування 50 856 грн., з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 9144 грн.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Запоріжсталь», що саме позивач винен в отриманні професійного захворювання та подальшій втраті працездатності, оскільки не повідомив про початок захворювання лікарів при медичних оглядах та роботодавця, тобто  за власним бажанням продовжувала працювати, відповідно до  ст. 42 Конституції вільно обрав місце свого працевлаштування, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, суд встановив, що причиною професійного захворювання позивача є робота в шкідливих та важких умовах.
Судом вірно враховано висновки Конституційного Суду України, викладені в п.4.1 рішення від 27.01.2004р. справа №1-рп/2004, та встанволено, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення стійкої втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.).
         Також в скарзі ПАТ «Запоріжсталь» зазначає, що не погоджується з рішенням в частині не врахування судом приписів п.п. 164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України, вказуючи, що з 23 травня 2020р. набули чинності внесені в цю норму зміни, згідно з якими суми, які сплачуються особі на відшкодування моральної шкоди, є об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб. Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу, платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, податковий агент, яким є юридична особа, яка зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються останній. Тому стягнення судом грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, яка обчислюється без віднімання суд податків і зборів, суперечить діючому законодавству України.
Перевіркою вказаних доводів скарги встановлено наступне. 
Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень статті 164 Податквого кодексу України. При цьому, пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р.
Таким чином, до 23.05.2020 пункт 164.2.14 ПКУ мав наступну редакцію: підлягає оподаткуванню дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. 
З 23.05.2020 цей пункт є чинним у такій редакції: підлягає оподаткуванню дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. 
З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції навів приписи зміненої норми, а також п. 168.1.1 Податкового кодексу України.
Зі змісту абз. 6 стор. 6 рішення слідує, що суд зазначив таке: відповідно з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 50 856 грн., яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, що встановлена на 1 січня 2023 року (звітного податкового року, 4 х 6700 грн. = 26800 грн.), і обчислена без віднімання сум податків і зборів. Разом з тим, до суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 9144 грн., яка підлягає стягненню з другого відповідача, суд зазначив, що вона не перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, тому відповідно до пп 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПКУ не підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу платника податку.
На думку апелянта в особі ПАТ «Запоріжсталь», це свідчить про те, що суд не вважав за потрібне оподатковувати стягнуту з нього суму 50 856 грн. у розмірі, що перевищує чотирикратний розмір середнього заробітку. 
Але колегія зазначає, що за загальними правилами суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як зарплата, середній заробіток за час вимушеного прогулу тощо, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із вказаних сум, присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом.  
Отже, у рішенні суд завжди визначає до стягнення з роботодавця суми без вираху-вання податків та зборів, про що вказує одночасно у резолютивній частині рішення.
Вище наведене мотивування суду наразі й вказує на те, що суд вирішував позовні вимог з урахуванням зміненої редакції пп 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПКУ, а вказівка суду у резолютивній частині про те, що сума стягнення у розмірі 50 856 грн. обчислена без віднімання сум податків і зборів, як раз і свідчить, що суд вважав, що сам податковий агент при виплаті цієї суми здійснить її оподаткування. 
Тож, ці доводи скарги ПАТ «Запоріжсталь» колегія визнає неспроможними, оскільки судом враховані ці обставини щодо оподаткування.
При цьому, позивач та його адвокат рішення суду першої інстанції в цій частині - щодо оподаткування стягнутої суми 50 856 грн. у частині, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, не оскаржили. 
В апеляційних скаргах обидва відповідачі оскаржують рішення стосовно стягнення з них витрат на правову допомогу, вважаючи, що стягнуті з них суми є неспівмірними з визначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України критеріями. На думку апелянтів, суд не врахував, що справа не є складною для кваліфікованого юриста, у ній не передбачається вивчення великої кількості законів та підзаконних нормативних актів, практика в такій категорії справ є сталою, а також не зважив на те, що з урахуванням ціни позову витрати на правову допомогу є завищеними. Зазначається, що позивачем не надано доказів, що витрати на правовому допомогу, які заявлені до стягнення, були неминучими. Обидва відповідача просять скасувати рішення в частині стягнення судових витрат та відмовити у їх стягненні.
В скарзі ПрАТ «Запоріжвогнетрив» додатково зазначається, що в заяві від 30 берез- ня 2023 позивачем заявлені витрати на правову допомогу з нього як відповідача у сумі 2 286 грн., що є значно менше, ніж стягнуто за рішення суду. Також безпідставно зарахо-вана до судових витрат оплата за участь адвоката в судовому засіданні 16.02.2023р. у роз-мірі 2000 грн., оскільки воно закінчилось відкладенням. Крім того, зазначає, що витрати мають розподілятись пропорційно задоволеним вимогам, а тому пропорційно до стягнутої з нього суми суд мав стягнути витрати у розмірі 15,4 %, а натомість, стягнув 50 %. 
Щодо вказаних доводів апеляційних скарг відповідачів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3  ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-6  ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за 
представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу, суд виходив з того, що в межах цієї справи ОСОБА_1 отримував правову допомогу адвоката Біліченка О.О., за що сплатив 13 000 грн. 
Надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_4 адвокатом Біліченком О.О. підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 08.12.2022р., ордером АР № 1102659 від 08.12.2022р., актами приймання виконаних робіт №1 від 09.08.2021р., № 2 від 31.08.2021р., квитанціями до прибуткового касового ордеру №1 від 09.08.2021р., № 2 від 31.08.2021р. 
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взяв до уваги умови договору про надання правової допомоги, врахувавши складність справи, предмет спору, ціну позову, значення справи для сторін, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи,
Розподіляючи ці витрати порівну між двома відповідачами у розмірі по 6500 грн. з кожного, суд першої інстанції виходив із того, що послуги зі складання відповідей на відзиви надавались окремо відносно кожного відзиву кожного відповідача та мають фіксовану ціну. Також суд відмовив в стягненні витрат за участь адвоката Біліченко О.О. в судовому засіданні 30.03.2023р., оскільки в цьому засіданні адвокат участі не приймав. 
Щодо доводу апелянта про безпідставне зарахування до судових витрат оплати за участь адвоката в судовому засіданні 16.02.2023р. у розмірі 2000 грн., яке не відбулось, колегія вважає їх необгрунтованими. Так, у договорі про надання правової допомоги визначено, що у разі, якщо суд не проводить призначеного судового засідання (не за клопотанням адвоката, а з інших причин), клієнт має сплатити йому внаслідок втраченого часу на прибуття до суду не менше 1000 грн. Між тим, з протоколу судового засідання слідує, що судове засідання судом 16.02.2023р. проводилось, але було відкладено з незалежних від адвоката Біліченка О.О. причин. 
Колегія погоджується з тим, що судом були враховані критерії, передбачені ч. 4 статті 137 ЦПК України, та визначено до стягнення підтверджений розмір витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. Але при їх розподілі між двома відповідачами не враховано принципу пропорційності, визначеного в ч. 2 статті 141 ЦПК України, згідно з яким у разі задоволення позову частково витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ці умови стосуються також двох відповідачів, до яких позов задоволено із частковим розподілом стягуваних сум. 
Так, позовні вимоги до відповідача в особі ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» задоволені на суму 50 856 грн., а до ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - на суму 9 144 грн., тож і витрати мають бути розподілені щодо кожного відповідача пропорційно до розміру задоволеного стягнення. Так, колегія погоджується з судом, що вивчення відзиву на позов та відповідь на відзив кожного відповідача має фіксований розмір – 3000 грн., тобто кожний з відповідачів і має компенсувати ці витрати позивача. 
Решта суми витрат на правничу допомогу становить 7000 грн., яка підлягає розподілу за принципом пропорційності. Так, позов до ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» задоволено на 84,76 %, до ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - на 15,24 %, тому таким же чином слід розподілити 7000 грн. судових витрат між відповідачами. У такому разі з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» належить до стягнення 5 933,20 грн., а з ПрАТ «Запоріжвогнетив» - 1 066,80 грн. Всього з урахуванням вказаного належить до компенсації позивачеві витрати на правову допомогу у такому розмірі: з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 8 933,20 грн., з ПрАТ «Запоріжкогнетрив» - 4066,80 грн. 
За підсумками розгляду апеляційної скарги відповідача в особі ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» (тільки в ній оскаржується прийняте рішення по суті спору) колегія суддів, перевіривши її доводи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, базуються на доказах, зібраних у матеріалах справи. Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга ПАТ «ЗМК «За-
поріжсталь» не містить. 
Тому рішення суду по суті вирішення спору до відповідача в особі ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» відповідно до приписів статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Разом з тим, в частині розподілу між відповідачами витрат на правову допомогу рішення суду підлягає зміні шляхом присудження до стягнення з кожного відповідача суми витрат, яка пропорційна задоволеним вимогам по суті спору: з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 8 933,20 грн., з ПРАТ «Запоріжвогнетрив» - 4066,80 грн. 
Оскільки часткова зміна рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу не потягла зміни рішення в частині вирішення спору по суті, то судові витрати відповідачів їм до компенсації не підлягають.
У відзивах на апеляційні скарги відповідачів адвокатом Біліченком О.О. заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу на стаді апеляційного провадження: з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» в сумі 3000 грн, з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 3000 грн. Ці витрати складаються з наступного: ознайомлення з кожною апеляційною скаргою – 1500 грн., складання відзиву на кожну скаргу – 1500 грн. На підтвердження цих витрат адвокатом надані: акти приймання виконаних робіт №№ 4, 5 від 23.05.2023р., квитанції до прибуткового касового ордеру № 4, 5 від 23.05.2023р. про здійснення оплати цих послуг ОСОБА_1 .
В письмових поясненнях ПРАТ «Запоріжвогнетрив» щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження зазначає, що в обґрунтування витрат на правничу допомогу в Запорізькому апеляційному суді представником позивача надано акт приймання виконаних робіт/послуг № 5 від 23.05.2023 та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5 від 23.05.2023. Але умовами укладеного договору про надання правової допомоги визначено, що послуга з вивчення будь-яких процесуальних документів та складення інших процесуальних документів складає 1000 грн. за один документ із застереженням, що указані тарифи можуть бути змінені. Із деталізації розрахунку суми додаткових витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження вбачається, що адвокатом надані позивачу наступні послуги: 
-ознайомлення/вивчення апеляційної скарги ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2023р., яка складає 4 аркуші (фіксована оплата) – 1500 грн.;
-складення відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2023 року, яка складає 4 аркуші (фіксована оплата) – 1500 грн.

Але укладений договір про надання правової допомоги не містить порядку обчислення адвокатського гонорару у розмірі 1500 грн., тому зазначені обставини не дають як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначається, що необхідно врахувати, що відзив на апеляційну скаргу не містить аналізу правових норм, а в ньому лише цитується рішення суду першої інстанції та перелік наданих послуг з правової допомоги. Також просить врахувати, що позовні вимоги по цій справі складали 60000 грн., з яких з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» стягнуто 9144 грн., що складає 15,24%, а тому саме відповідно до стягнутої суми й слід вираховувати судові витрати до стягнення з кожного відповідача. 

Аналогічні письмові пояснення на заяву позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження подано іншим відповідачем в особі ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» відносно спрямованих до нього витрат згідно з актом приймання послуг з правової допомоги № 4 від 23.05.2023р. та квитанції № 4 від 23.05.2023 про їх оплату у розмірі 3000 грн. 
Вирішуючи питання щодо компенсації позивачу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги на стадії апеляційного провадження, колегія з урахуванням заперечень відповідачів, дійшла наступного.
З урахуванням тих обставин, що в апеляційній скарзі ПрАТ «Запоріжвогнетрив» оскаржувало рішення суду лише в частині витрат на правничу допомогу, скарга мала невеликий обсяг змісту, а також обсяг відзиву на цю скаргу складав лише 1 аркуш з великими пробілами між абзацами, колегія вважає, що витрати у розмір 3000 грн. є неспівмірними із цими послугами. Тож, з урахуванням умов договору про надання правової допомоги, де за вивчення процесуальних документів та складання процесуальних документів передбачена фіксована оплата у 1000 грн., колегія вважає за необхідне стягнути з цього відповідача на користь позивача 2 000 грн. за послуги адвоката на стадії апеляційного провадження. 
Що стосується витрат на правову допомогу, які позивач просить компенсувати за рахунок відповідача в особі ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», то колегія погоджується з ними з огляду на наступне. 
Так, цей відповідач оскаржував рішення суду як по суті спору, так і в частині судових витрат, тож скарга була набагато більшою за обсягом, тому потребувала більшого часу на вивчення, ніж скарга іншого відповідача, а також більш аргументованого відзиву, що й є наявним, оскільки відзив складає 4 сторінки. Тому колегія вважає, що в даному випадку заявлений розмір витрат на правову допомогу у розмір по 1500 грн. на вивчення скарги та написання відзиву на неї є співмірним із виконаною адвокатом роботою. 

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного  товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2023 рокуу цій справі в частині розподілу витрат на правову допомогу змінити, виклавши його резолютивну частину щодо стягнення витрат на правову допомогу у такій редакції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати з надання правничої допомоги в розмірі 8 933 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 20 копійок.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на користь ОСОБА_1 витрати з надання правничої допомоги в розмірі 4 066 
( чотири тисячі шістьдесят шість) гривень 80 копійок.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «Запоріжвогнетрив» не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати з надання правничої допомоги на стадії апеляційного провадження в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на користь ОСОБА_1 витрати з надання правничої допомоги на стадії апеляційного провадження в розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята та складена 28 серпня 2023 року.

Головуючий:                 С.В. Маловічко 

Судді:         М.С. Гончар 

               Г.С. Подліянова