Справа № 465/8276/21                                Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/825/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салата Я.І.
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення неправомірно списаних коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про повернення неправомірно списаних коштів. 
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що у ніч з 08 жовтня 2019 року на 09 жовтня 2019 року, приблизно о 04 год. 45 хв., невідомі особи чоловічої статі, перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. Стрийська, 134 y м. Львові, відкрито викрали у нього мобільний телефон та гаманець, в якому знаходилась банківська картка «Приват Банк» та інші речі. 
Вказував, що 09 жовтня 2019 року з додатку «Приват24», в якій відображається інформація про зняття готівкових коштів, він довідався, що протягом декількох годин вказані невідомі особи зняли з його банківської карти «Приват Банк» № НОМЕР_1 грошові кошти на загальну суму 36 000 гривень. 
Крім того, маючи в розпорядженні мобільний телефон позивача, невідомі особи телефонували до операторів "Приват Банку" та збільшували ліміт на зняття готівки. Щодо вказаних дій він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до працівників поліції. 
Стверджував, що станом на момент подання позовної заяви за вказаним фактом Відділом поліції №3 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019140090003477 від 10 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. 
Зазначав, що він звертався на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути йому грошові кошти, які були незаконно зняті з рахунку, однак, відповідач відмовив у поверненні таких коштів. Так, в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді було проведено тимчасовий доступ до речей та документів, які знаходяться у володінні АТ КБ «ПриватБанк», а саме до інформації по рахунку на банківській карті "ПриватБанку" № НОМЕР_1 , яка перебуває у користуванні позивача. Під час виконання вищевказаної ухвали було вилучено звукозапис розмови працівника "ПриватБанку" та особи, яка здійснювала телефонний дзвінок з метою збільшення кредитного ліміту на рахунку банківської карти № НОМЕР_1 . Під час здійснення вказаної процесуальної дії також вилучено висновок службової перевірки № ZAKL-2019/1-7341973 від 04 листопада 2019 року.
На думку позивача, він не вчиняв дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а тому, відмова відповідача у відновлення залишку кредитних коштів на його особистому рахунку, які були списані з нього, а також неповернення неправомірно списаних коштів вважає неправомірними. 
Просив зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на рахунку його банківської картки № НОМЕР_1 станом на 10.00 год. 08 жовтня 2019 року, повернувши неправомріно списані кошти в розмірі 36 000 грн. за фінансові операції, які ОСОБА_1 не здійснював та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за позовом про повернення неправомірно списаних коштів – відмовлено.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, повністю доведеною є протиправність дій Відповідача AT КБ «Приватбанк», що полягали у скасуванні ними кеш-ліміту по картці №5218572221027613, всупереч не проходження особою верифікації Клієнта, що заподіяло мені матеріальної шкоди у розмірі 36 000,00 гривень, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.
Вказує. що тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк, в свою чергу, зобов`язаний ідентифікувати його особу, а становлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність.
Стверджує, що під час розгляду справи судом не було встановлено та доведено, що позивач вчиняв розпорядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків.
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року скасувати.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 серпня 2023 року, є дата складення повного судового рішення – 28 серпня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського ВП ГУНП у Львівській області із повідомленням про те, що 09 жовтня 2019 року близько 04 год. 45 хв. невідома особа чоловічої статі, перебуваючи на зупинці по вул. Стрийська, 134 у м. Львові, відкрито викрала у ОСОБА_1 мобільний телефон та гаманець із банківськими картками. 10 жовтня 2019 року о 13 год. 10 хв. складено протокол про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 
16 грудня 2019 року ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова надано слідчому Пашко В.В. тимчасовий доступ до банківської документації по рахунку № НОМЕР_1 , яким користується позивач ОСОБА_1 .
Згідно висновку службової перевірки АТ КБ «ПриватБанк» № ZAKL-2019/1-7341973 від 04 листопада 2019 року встановлено, що однією з причин, які зумовили зняття коштів з карти ОСОБА_1 стало те, що клієнт не прийняв мір по збереженню карток, які були викрадені, а також несвоєчасно звернувся в службу підтримки про блокування своїх рахунків. Як зазначено у вказаному висновку, ОСОБА_2 , яка є співробітником служби підтримки, пояснила, що у неї виникли сумніви під час ідентифікації клієнта по голосу, але намагаючись обслужити клієнта належним чином, дала згоду на підняття ліміту по карті. Чому не врахувала при цьому, що клієнт не назвав правильно кодове слово і місце свого народження, пояснити не змогла, під час ідентифікації клієнта ОСОБА_2 проявила халатність, своїми діями порушила вимоги Кодексу корпоративної етики співробітників банку та умови Трудового договору і заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Втрата документів і картки "Приват Банку" виникло з вини віп-клієнта ОСОБА_1 .
Позивачем до матеріалів позову також долучено виписку по картці/рахунку № НОМЕР_1 , згідно якої вбачається, що 09 жовтня 2019 року із вказаного карткового рахунку неодноразово здійснювалося зняття готівкових коштів.
Як вбачається із відповіді банку № 20.1.0.0.0/7-191017/4727 від 29 жовтня 2019 року, заборгованість, що виникла по картці/рахунку № НОМЕР_1 , є правомірною, оскільки виникла у зв`язку із діями щодо втрати клієнтом картки.
Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права.
Розділом IV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2004 №705 встановлено, що користувач зобов`язаний не допускати використання платіжної картки особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Відповідно до пункту 2.1.4.51.4. Умов і правил надання банківських послуг, що розміщені у мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms та є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування, у випадку втрати карти / ПІНУ / постійного пароля / одноразових паролів / мобільної сім-картки із фінансовим номером телефону клієнта або виникнення у клієнта підозр, що карта / ПІН / постійний пароль / одноразові паролі могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання карти / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів держатель картки негайно зобов`язаний звернутись до Банку для блокування картки у спосіб визначений даним пунктом.
Згідно з пунктами 2.1.4.49.8.-2.1.4.49.10. Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення клієнта в Банк та блокування карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в Стоп-Лист Платіжною системою. Відповідальність за всі операції, здійснені в межах лімітів, збільшених за розпорядженням Клієнта (як письмовим, так і факсимільним або усним зверненням до Служби допомоги Банку) за картками, прив`язаним до поточного рахунку, несе Клієнт.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, позивачем не доведено протиправність дій відповідача АТ КБ «Приватбанк» щодо заподіяння шкоди позивачу. Як вбачається із позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати позивача відновити залишок коштів на рахунку банківської картки № НОМЕР_1 станом на 10 год. 00 хв. 08 жовтня 2019 року, однак, позивачем не надано доказів того, яка саме сума грошових коштів станом на визначену дату перебувала на картковому рахунку позивача. 
Також судом встановлено та підтверджено позивачем, розрахунок по картковому рахунку 09 жовтня 2019 року, а саме заняття готівки за адресо: м. Львів, проспект Чорновола, 7, а також розрахунок за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалися саме позивачем. Жодних доказів розміру залишку коштів в межах банківського рахунку № НОМЕР_1 станом на 10 год. 00 хв. 08 жовтня 2019 року суду не надано.
Крім того, позивач, заявляючи позовні вимоги, просить повернути неправомірно списані кошти та адресує таку вимогу до АТ КБ «ПриватБанк», однак, відповідачем в особі працівників АТ КБ «ПриватБанк» не здійснювалося неправомірне списання коштів, оскільки вказані кошти перейшли у володіння невстановлених слідством осіб, які здійснювали операції із зняття грошових коштів.
Як вбачається із висновку службової перевірки АТ КБ «ПриватБанк» та не заперечувалося позивачем в судовому засіданні, позивачу в межах карткового рахунку № НОМЕР_1 підвищено кредитний ліміт на 10 000 грн., однак, останній просить суд стягнути з відповідача в особі АТ КБ «Приватбанк» суму неправомірно списаних коштів в розмірі 36 000 грн. При цьому, сам же ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав, що до його банківського рахунку мала доступ також його майбутня наречена і ліміти на зняття готівки він встановлював для недопущення зняття нею з його картки більших сум, ніж він визначив. Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 передав цій особі персональні дані, які дозволяли користуватися рахунком, тобто своїми діями не забезпечив збереження в таємниці персональні дані, необхідні для користування банківським рахунком.
Також судом встановлено, що на час розгляду справи судом кримінальне провадження по факту заволодіння майном позивача передане на розгляд суду з обвинувальним актом стосовно встановленої досудовим слідством особи.
Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимога про повернення неправомірно списаних коштів, адресована до АТ КБ «Приватбанк» як до неналежного відповідача та дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю протиправності дій відповідача АТ КБ «Приват Банк» щодо заподіяння шкоди позивачу.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 серпня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.