ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 р. 	Справа № 520/6056/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.05.23  по справі № 520/6056/23
за позовом       ОСОБА_1  
до    Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області             
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області щодо повернення виконавчого листа виданого Харківським окружним адміністративним судом по справі №520/7894/22 від 22 листопада 2022 року без виконання на підставі листа №04-22-10/1227 від 14.03.2023; зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області прийняти виконавчий лист виданий Харківським окружним адміністративним судом по справі №520/7894/22 від 22 листопада 2022 року до виконання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що вчинені всупереч нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що приписами пункту 5 Порядку № 845 визначено, що під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право: 1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів; 2) звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; 3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; 4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів.
Крім того, скаржник стверджує, що відповідно до положень Порядку вбачається, що з метою виконання виконавчого листа органи Казначейства мають право звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за отриманням інформації щодо нарахованої йому суми пенсії за період з 01 квітня 2019 року без обмеження її максимальним розміром.
Натомість жодних дій, на думку апелянта, щодо прийняття до виконання виконавчого листа по справі № 520/7894/22 від 22 листопада 2022 року, виданого Харківським окружним адміністративним судом відповідач не здійснив.
Відповідач не скористався своїм правом на подання до Другого апеляційного адміністративного суду відзиву на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 наказом Державної пенітенціарної служби України з квітня 2014 року звільнений в запас Збройних Сил України, перебуваю на обліку в ГУПФ України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/7894/22 від 22 листопада 2022 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у здійсненні перерахунку пенсії позивачу на підстав рішення суду від 24.11.2021 у справі №520/19724/21 у розмірі, визначеному за оновленою довідкою Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 27.08.2021 №527/4.3/8-21 з обмеженням її максимального розміру - десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, що втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату з 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії, встановленої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/19724/21 від 24 листопада 2021 року, без обмеження її максимальним розміром.
На виконання рішення суду по справі №520/7894/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківської області зроблений перерахунок пенсії та наданий розрахунок на доплату (виплату утримання) за пенсійною справою №2006013283. Сума виплати (утримання) склала 549966 грн 30 коп.
13 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області з заявою щодо прийняття до виконання виконавчого листу по справі №520/7894/22 від 22 листопада 2022 року, виданого Харківським окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити перерахунок та виплату з 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 пенсії, встановленої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/19724/21 від 24 листопада 2021 року, без обмеження її максимальним розміром та перерахувати належні кошти у розмірі 549966 грн 30 коп.
За наслідками розгляду заяви Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області прийнято рішення про повернення виконавчого документа по справі №520/7894/22 від 22 листопада 2022 року без виконання, що оформлено листом №04-22-10/1227 від 14.03.2023.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області правомірно відмовило ОСОБА_1 у стягненні коштів у сумі 549966,30 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 129-1 Конституції України та, зокрема, статті 370 КАС України закріплено принцип обов`язковості судових рішень, відповідно до якого судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами другою та четвертою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
З наведених норм колегія суддів дійшла висновку, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема, стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.
Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.
Особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду визначаються статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якої, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: 1) державний орган; 2) державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); 3) юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.
Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.
Однак, як свідчить зміст статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» органи місцевого самоврядування не відносяться до суб`єктів (боржників), за якими держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна.
Незважаючи на це, у спірних правовідносинах, що склались між сторонами, ГУДКС України в Харківській області, як територіальний орган ДКС України є встановленою Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком №845.
Пунктом 1 Порядку №845 визначено, що цей акт визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Так, відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до п.24 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується, боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.
Згідно п.1 Порядку №845, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Державною казначейською службою України (далі-Казначейством) та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач за розглядом звернення позивача від 13.03.2023 в установлені строки надав відповідь листом від 14.03.2023 за №04-22-10/1227 в якому зазначив, що виконання виконавчого документа органами Казначейства відсутні, та роз`яснив, що для забезпечення виконання рішення зобов`язального характеру, виконавчий лист належить пред`явити безпосередньо до боржника, згідно ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» або до відповідного органу примусового виконання рішень, визначеного у ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись абз. 1 пп. 1 п. 9 Порядку №845 повернув без виконання оригінал виконавчого листа.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії визначений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Виконання цих рішень, належать до повноважень органів державної виконавчої служби (державних виконавців), які здійснюють примусове виконання рішень, згідно ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження». Тоді як органи Казначейства не є органами примусового виконання, та здійснюють безспірне списання коштів з рахунків боржників, які відкрити у органах Казначейства або з державного бюджету у встановленому Порядку №845.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржниками за якими є державний орган, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (КПКВ 3504040) здійснюється Казначейством у порядку черговості надходження виконавчих документів.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що резолютивна частина рішення суду від 22.11.2022 по справі №520/7894/22 та виконавчий лист виданий на його підставі, мають зобов`язальний характер та не містять конкретної суми, що належить стягнути. Натомість позивач  у зверненні до відповідача просить стягнути з Головного управління ПФУ України в Харківській області суму у розмірі 549966,30 грн, яка ні в резолютивній частині рішення суду від 22.11.2022 по справі №520/7894/22, ні в виконавчому листі виданому на його підставі, не зазначена.
Таким чином, колегія суддів вважає, що Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області правомірно відмовило ОСОБА_1 у стягненні коштів у сумі 549966,30 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведена протиправність дій відповідача.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року по справі №520/6056/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 по справі № 520/6056/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва