КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 753/563/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1000/2023     
            
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
            
    30  червня 2023року                                                                                     м. Київ
 
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді - доповідача                               Білич І.М.
           суддів                                                     Мостова Г.І., Слюсар Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Каліушка Ф.А.,
у цивільній справі №753/563/22 за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
в с т а н о в и л а:
 
У січні 2022 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого просило стягнути заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 196 грн. 57 коп.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 14 479 грн. 17 коп.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 160 грн. 36 коп.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що з 01 травня 2018 року на підставі ліцензії, виданої розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Києві. На виконання вимог Закону ним було здійснено публікацію пропозиції щодо укладення договору про надання послуг з опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року, який є договором приєднання. Право вимоги на стягнення заборгованості, що виникли до 01 травня 2018 року позивач отримав на підставі договору відступлення права вимоги цесії № 602-18 укладеним з ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року. ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , однак кошти за їх отримання, останній своєчасно та в повному обсязі не сплачував, у зв`язку з чим, у нього утворилася заборгованість. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог  КП «Київтеплоенерго» відмовлено. 
 
Не погоджуючись із рішенням суду у частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 196 грн. 57 коп.; заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 160 грн. 36 коп.;  витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн., представник «Київтеплоенерго» - Лопатін К.О. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове, про задоволення вказаних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції невірно встановлено строк з якого необхідно застосовувати позовну давність, оскільки, пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями, зокрема, 257 ЦК України продовжуються на час дії такого карантину. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості продовжено на строк дії карантину. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг спожитих з березня 2017 року по серпень 2021 року.
 
Відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
 
Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.
 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води та  витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відтак, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише у зазначених частинах.
 
Судом  при розгляді справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2006 року (а.с. 102), яка 03 листопада 2021 року була відчужена ним на користь ОСОБА_2 (а.с. 05).
У вказаний період послуга гарячого водопостачання за адресою буд. АДРЕСА_3 надавалася до 01 травня 2018 року ПАТ «Київенерго», з 01 травня 2018 року - КП «Київтеплоенерго».
06 серпня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 111 (4511) опубліковано повідомлення про договір приєднання про надання КП «Київенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, розроблені для фізичних осіб, що є власниками/квартиронаймачами у багатоквартирному житловому будинку, складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. За вказаним договором ПАТ «Київенерго» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 80).
28 березня 2018 року у газеті «Хрещатик» № 34 (5085) опубліковано повідомлення про договір приєднання про надання КП «Київтеплоенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Повідомленням визначено, що відповідно до норм ст. 634 ЦК України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживача, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору (а.с. 81).
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №603-18 та №602-18, відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до споживачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, в тому числі визначені рішеннями суду.
Згідно з п.1.2 вказаного договору, перелік споживачів та склад вимог (неустойка (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) у вже розпочатих судових спорах та/або рішеннях суду та/або виконавчих провадженнях зазначаються у додатках №1, №2, №3 та №4 до цього договору (а.с. 79).
Згідно витягу з додатку №2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) у сумі 4 196 грн. 57 коп. (а.с. 09).
Відповідно до розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2018 року у сумі 4 196 грн. 57 коп. (а.с. 125-126).
Відповідно до розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість за послугу з централізованого постачання гарячої води у сумі 5 160 грн. 36 коп. (а.с. 08).
 
Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV,  Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ.
Відповідно до положень ст.1 Закону України №1875-IVжитлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ст.13 Закону України №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно приписів ст.1 вказаного Закону, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Відповідно  до   п. 1 ч.1,  п.1, 5 ч. 3, ст. 20 цього Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України  №2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7  Закону України №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги до лютого 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач частково не оплачував надані послуги, в результаті чого у нього виникла заборгованість. Проте, врахувавши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, вважав, що вказані вимоги заявлені позивачем із пропуском такого строку, унаслідок чого, не підлягають задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості за надані за період з лютого 2019 року по  вересень 2021 року послуги з централізованого опалення становить 7 451 грн. 93 коп., а за послуги з централізованого постачання гарячої води - 3 041 грн. 33 коп., а всього - 10 493 грн. 26 коп. Проте, згідно квитанції №9251-0758-5307-2448 від 16 листопада 2021 року, за вказані послуги сплачено кошти у сумі 10 952 грн., а відтак, заборгованість яку просить стягнути позивач, відсутня.
Однак, погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції в повній мірі не можна, виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.
Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок..
Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.
 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
 
Таким чином, виходячи з вимог вищенаведених норм, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності, мало право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 02 квітня 2017 року.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахувавши положення вказаного Закону, помилково вважав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до 02 лютого 2019 року, заявлені з пропуском строку позовної давності.
 
Виходячи з розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 125-126), заборгованість відповідача за послугу з центрального постачання гарячої води за період з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року становить 3 199 грн. 37 коп.
Вказаний розрахунок містить повний і чіткий розмір нарахувань за кожен місяць за послугу з централізованого постачання гарячої води та дієві тарифи встановлені на послугу. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про перебування даної справи на розгляду у Дарницькому районному суді міста Києва, доводів на спростування правильності розрахунку не навів, доказів на підтвердження оплати послуг у вказаний період, не надав. Як на підставу для заперечення проти задоволення позову у вказаній частині, посилався на пропуск строку позовної давності. Тобто, фактично наявність заборгованості у вказаному розмірі, не заперечував.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період до 01 травня 2018 року у сумі  3 199 грн. 37 коп.
 
Крім того, згідно розрахунку за надані житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 08), заборгованість відповідача за послугу з центрального постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року становить 5 160 грн. 36 коп.
Вказаний розрахунок містить повний і чіткий розмір нарахувань за кожен місяць за послугу з централізованого постачання гарячої води, дієві тарифи встановлені на послугу та суми коштів, які сплачувалися відповідачем за вказану послугу. Доводів на спростування правильності розрахунку, відповідачем не наведено, доказів на підтвердження оплати послуг у вказаний період, які б не були відображені у наданому позивачем розрахунку, не надано.
 Колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послугу з центрального постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року у сумі 5 160 грн. 36 коп.
Висновки суду першої інстанції про відсутність у відповідача заборгованості за вказаний період, що підтверджується квитанцією №9251-0758-5307-2448 від 16 листопада 2021 року, є помилковими, оскільки з вказаної квитанції вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 були сплачені кошти за послугу з централізованого опалення, а не за послугу з центрального постачання гарячої води. Доказів на підтвердження оплати заборгованості за послугу центрального постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року, які б не були враховані позивачем у наданому ним розрахунку, матеріали справи не містять. 
 
Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи. Оскаржуване рішення суду не можна вважати в повній мірі законним та обґрунтованим.
 
Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що   підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води та витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у ньому, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню із постановленням нового, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з 02 квітня 2017 року по 31 серпня 2021 року у загальному розмірі 8 359 грн. 73 коп. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, на користь скаржника підлягає стягненню судовий збір у сумі 5 052 грн. 37 коп.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за послугу з централізованого постачання гарячої води та стягненні витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, за яким: 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код ЄДРПОУ 40538421) заборгованість за послугу з централізованого постачання гарячої води за період з 02 квітня 2017 року по 31 серпня 2021 року у сумі 8 359 грн. 73 коп.,  та судовий збір у сумі 5 052 грн. 37 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених.
Суддя-доповідач:                                      Судді: