Ухвала
 
01 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 761/43451/18
провадження № 61-12419ск23  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, компенсацію моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) (далі ? ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV)) про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та компенсацію моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що журналіст ОСОБА_3 в ефірі телеканалу подав громадськості неправдиві відомості про нього, зазначивши перед початком сюжету: «В Рівному вбивця-рецидивіст вимагає перекваліфікувати його справу та скасувати довічний термін. Тільки послухайте причини - свою останню жертву він вбив ненавмисно та поки посидів трохи у в`язниці, вже почав виправлятися і обіцяє більше так не робити…невже хитрому душогубові знову повірять». У телепередачі журналіст поширив відомості, яких не існувало взагалі, що підтверджується вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2006 року та вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2017 року (що не набрав законної сили станом на день звернення до суду з цим позовом).
Просив суд: 
визнати недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність інформацію про те, що він «вбивця-рецидивіст» та «хитрий душогуб», поширену журналістом телеканалу «ICTV» ОСОБА_4 в телепрограмі «Надзвичайні новини»; 
зобов`язати журналіста спростувати зазначену інформацію шляхом цитування вступної та резолютивної частин рішення суду за результатами розгляду цього позову в програмі «Надзвичайні новини» на телеканалі «ICTV» протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили; 
стягнути з телеканалу «ICTV» на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суди виходили з того, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, за своїм змістом, є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки відповідача щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. Аналіз змісту оспорюваного відеозапису свідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідача. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо. Відповідач висловив про позивача свої суб`єктивні оціночні судження, застосувавши визначення «хитрий душогуб» та «рецидивіст», які не підлягають спростуванню, оскільки не містять у собі фактичних тверджень. Що ж до визначення «вбивця», то ця інформація відповідає дійсності, оскільки на момент її поширення 27 липня 2018 року ОСОБА_1 мав не погашену та не зняту судимість за вчинення 24 червня 2006 року умисного вбивства, за яке він був засуджений вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2006 року.
16 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету спору, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, компенсацію моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат