Справа № 459/1545/22                         Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2207/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        04 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
               суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Мірошнікова Петра Вікторовича, представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (в подальшому – «Банк») про стягнення з відповідача на користь позивача 1 580 грн. 00 коп. грошових коштів, що були розміщені на поточному рахунку в установі Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» банку ТВБВ No10013/0138. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 21.06.2016 року в Червоноградському відділенні ТВБВ №10013/0138 Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» (в подальшому – «Відділення банку») позивачем було підписано Заяву №228819 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) («Заява про приєднання») і йому Банком було відкрито зарплатний рахунок, який було закрито 02.12.2021 року.
Перевіривши баланс на картці у жовтні 2021 року позивач виявив відсутність коштів на вказаному рахунку, що слугувало підставою для його неодноразових звернень до Відділення банку із запитами щодо отримання інформації про рух коштів по картковому рахунку, яку йому у повному обсязі було надано лише 09.05.2022 року і з якої позивач взнав, що за період з 29.05.2018 року по 14.10.2021 року Відділенням банку з його карткового рахунку було незаконно списано 1 580 грн., які і є предметом позовних вимог. Як вбачається з пояснень Банку, підставою для списання вказаної суми є встановлена тарифами банку комісія, яка з моменту підписання позивачем Заяви про приєднання і до 14.10.2021 року зросла із 10 грн. до 100 грн.: при цьому жодного інформування позивача про зміну умов договору не було.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1  1 580 грн 00 коп. грошових коштів, що були розміщені на поточному рахунку в установі Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» банку ТВБВ No10013/0138(том 2, а.с. 221-223).

Дане рішення оскаржив представник Банку.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю, а також застосувати наслідки спливу строку загальної позовної давності щодо позовних вимог за період до 23.06.2019 року, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що Банком (як відповідачем) не доведено, як факту погодження з позивачем внесення змін до тарифів на послуги Банку, які надавалися останнім позивачу, так і факту доведення цих змін до відома позивача, як споживача послуг Банку, а згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані Банком в апеляційній скарзі повідомлення, розміщені на сайті Банку, про внесення змін до Тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжних карток не можна вважати складовою Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) щодо будь-яких встановлених цими змінами до згаданих Тарифів нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість банківського обслуговування споживачів банківських послуг, якщо вони не підписані та не визнаються цим споживачем, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в Заяві про приєднання, яка безпосередньо підписана позивачем і лише цей факт може свідчити про прийняття останнім, як споживачем банківських послуг, запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі – Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору (зокрема – і у договорах комплексного банківського обслуговування фізичних осіб).
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності може ефективно здійснити свої права за умови письмового погодження з ним умов надання йому банківських послуг. 
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону – споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Позивач, уклавши як споживач з Банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, вправі був очікувати надання йому Банком послуг у відповідності до умов, які викладені у підписаній ним Заяві про приєднання: без регулярної перевірки правильності списання Банком коштів з його рахунку.
Матеріалами справи стверджується, що перші запити стосовно списання спірних коштів з рахунку позивачем були надісланими Банку ще у листопаді 2021 року, однак в повному обсязі запитувану інформацію Банком позивачу було надано лише у травні 2022 року і 28.06.2022 року позивач звернувся з даним позовом до суду.
За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем строк позовної давності не пропущено і наслідки пропуску такої застосуванню не підлягають. Відтак, доводи апеляційної скарги і в цій частині до уваги прийматися не можуть. 

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 580 грн. неправомірно стягнутих відповідачем в якості комісії за обслуговування поточного рахунку позивача в Банку.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 1 580 грн., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 1 580 грн., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Мірошнікова Петра Вікторовича, представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 липня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 04 вересня 2023 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.