ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25201/19                                                  Головуючий у І інстанції - Головань О.В.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 вересня 2023 року                                                                                           м. Київ
          
        Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                        суддів:                 Кузьменка В.В., Мєзєнцева Є.І.,  

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  04 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби в особі Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 05.12.2019 № 0102051311.
В обґрунтування позовних вимог Позивачка посилалася на те, що обов`язковою вимогою для пред`явлення документів на підтвердження права на отримання податкової знижки є направлення письмового запиту платнику податків, тоді як такого запиту направлено не було.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 0102051311 від 05.12.2019.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Також Відповідачем вказано, що спірне податкове зобов`язання нараховано у відповідності до норм податкового законодавства.
Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у                м. Києві, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан доходи в частині реалізації права на податкову знижку ОСОБА_1 складено акт № 4373/26-15-13-11-21 від 03.07.2019, 
За висновками акта перевірки встановлено порушення вимог пп. 14.1.170 п. 14.1 ст. 14, пп. 166.2.1 п. 166.2 ст. 166, пп. 166.3.2 п. 166.3 ст. 166, пп. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України, а саме у Позивачки відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового 2018 року, оскільки Платником документально не підтверджено копіями договорів, платіжними чи розрахунковими документами понесені витрати.
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 30 серпня 2019 року № 0001271311, яким Позивачці збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 99 894,99 грн, з яких               79 915,99 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 19 979,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Позивачка оскаржила його в адміністративному порядку.
Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 25.11.2019 № 10649/6/99-00-08-25-24 скасовано прийнято податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30 серпня 2019 року № 0001271311 про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в частині основного платежу -           46 121,11 грн та штрафної санкції - 11 530,28 грн, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення - залишено без змін, а скаргу Позивачки - задоволено частково.
На підставі викладеного, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 грудня 2019 року № 0102051311, яким Позивачці збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 42 243,60 грн, з яких 33 794,88 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 8 448,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 05 грудня 2019 року № 0102051311 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, Позивачка звернулася до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем невірно визначено вид податкової перевірки, що мав бути застосований до перевірки податкової декларації Позивачки, оскільки в акті камеральної перевірки зазначено про непідтвердження підстав для нарахування податкової знижки за відсутності запиту до Позивачки щодо таких документів.
Неправильне визначення виду податкової перевірки є суттєвим порушенням порядку та підстав її проведення, що є самостійною і достатньою підставою для визнання протиправним та скасування рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - Податковий кодекс).
Згідно зі статтею 75 Податкового кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1). Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац другий підпункт 75.1.1 пункту 75.1).
Статтею 76 Податкового кодексу визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (пункт 76.1). Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2). Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (пункт 76.3).
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 06 червня 2023 року у справі                      № 480/8796/21, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.
При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.
А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стані доходи в частині реалізації права на податкову знижку ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт № 4373/26-15-13-11-21 від 03.07.2019.
За висновками акта перевірки встановлено порушення вимог пп. 14.1.170 п. 14.1               ст. 14, пп. 166.2.1 п. 166.2 ст. 166, пп. 166.3.2 п. 166.3 ст. 166, пп. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України, а саме у Позивачки відсутні законодавчі підстави для нарахування податкової знижки за наслідками звітного податкового 2018 року, оскільки Платником документально не підтверджено копіями договорів, платіжними чи розрахунковими документами понесені витрати.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що у випадку необхідності отримання від платника пояснень та/або документів на підтвердження вказаних у декларації сум, в тому числі, і на підтвердження податкової знижки, необхідно було скеровувати до платника відповідний запит про отримання інформації та за його результатами проводити документальну позапланову перевірку з підстав, передбачених пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, оскільки податкова декларація містить лише інформацію про цифрове значення податкової знижки, та не містить інформації про її підстави, з чим погоджується і колегія суддів.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
Обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення такого спору, й підлягають першочерговому дослідженню.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 05 грудня 2019 року                               № 0102051311.
Колегія суддів вказує, що апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга Відповідача не містить.
Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня       2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.    

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      В.В. Кузьменко

                                                                                                        Є.І. Мєзєнцев