ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6736/23 Справа № 409/4912/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства “Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом, -

в с т а н о в и л а:

       У лютому 2010 року відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі – ВАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом, мотивуючи йоги тим, що 11 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №850045/ФЛ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 181 300,00 доларів США, строком повернення кредиту до 10 липня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом із розрахунку 14,49% на рік. 
       Вказували, що у підпунктах 3.3.1,3.3.3 договору встановлений мінімальний необхідний платіж за користування кредитними коштами, розмір якого складає 2 348,67 доларів США, який повинен вноситися позичальником щомісячно до 10 числа поточного місяця.
       Зазначали, що 11 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено окремі договори поруки №850045/ФЛ-П1 та №850045/ФЛ-П2, відповідно, за умовами яких вони поручилися за належне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 11 липня 2008 року №850045/ФЛ.
       Посилаючись на те, що банк належним чином виконав зобов`язання з видачі кредиту, але ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, відповідачам направлялися претензії про погашення заборгованості від 26 січня 2010 року №№1382,1383, 1384, які ними не виконані, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 213 658,32 долари США, що еквівалентно 1 710 441,68 грн.
       Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі – ПАТ «КБ «Надра»), яке є правонаступником ВАТ «КБ «Надра», задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2008 року №850045/ФЛ, що утворилася станом на 21 січня 2010 року, у розмірі 1 710 441,68 грн., яка складається з: 1 440 561,23 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 241 215,32 грн. – несплачені відсотки, 28 665,13 грн. – пеня за порушення умов кредитного договору.
       Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі – ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») про заміну стягувача у виконавчому листі. Замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК«Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах з виконання рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року у справі №409/4912/12 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 січня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також щодо стягнення судових витрат зі ОСОБА_4 скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2008 року №850045/ФЛ, що утворилася станом на 21 січня 2010 року, в розмірі 1 526 369,38 грн., що складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 413 066,02 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 94 511,57 грн., пені в розмірі 18 791,79 грн. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а саме судовий збір у розмірі 505,70 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 35,70 грн. Стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_4 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 274,38 грн. Стягнуто з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_4 судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 365,84 грн.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до неї. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції не повідомляв її належним чином про розгляд даної справи, не надсилав їй позовної заяви, судових повісток, порушив засади верховенства права та змагальності сторін, вона не мала права надати відзив на позовну заяву та відповідні пояснення. Наголошувала на тому, що вона не укладала жодних договорів поруки та має намір продати клопотання про призначення експертизи. Крім того, суд першої інстанції повинен був стягнути заборгованість у розмірі 1 526 369,38 грн., тобто еквівалент 190 665,09 доларів США.
       18 серпня 2023 року від правонаступника позивача ПАТ КБ «Надра» - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошували на тому, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані та не ґрунтуються на нормах законодавства. Крім того, відповідачка не наділена правом для оскарження рішення у повному обсязі. Посилання на те, що вона не підписувала договір поруки спростовуються матеріалами справи. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині вирішення позовних вимог до  ОСОБА_1  з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині вирішення позовних вимог до  ОСОБА_1 не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №850045/ФЛ, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 181 300,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,49% річних, строком до 10 липня 2028 року, для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 11 липня 2008 року, за яким позичальник придбаває у власність нерухоме майно (земельну ділянку), загальною площею 1 300,00 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
       Згідно з підпунктами 3.3.1, 3.3.3 кредитного договору, щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 2 348,67 доларів США, який вноситься позичальником до 10 числа поточного місяця, перший платіж 12 серпня 2008 року.
       Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у підпункті 3.3.3 договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
       На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за зазначеним кредитним договором ВАТ «КБ «Надра» 11 липня 2008 року уклало з ОСОБА_1 та зі ОСОБА_4 окремі договори поруки №850045/ФЛ-П1 та №850045/ФЛ-П2, відповідно.
       Банк належно виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши на особовий рахунок ОСОБА_2 11 липня 2008 року грошові кошти у розмірі 181 300,00 доларів США, проте позичальник порушила умови кредитного договору.
       Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 сплатила 1 353,56 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 10 391,19 доларів США відсотків за користування кредитними коштами, а з грудня 2008 року припинила повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки за користування ними.
       Станом на 21 січня 2010 року заборгованість за кредитним договором складала 213 658,32 доларів США, що еквівалентно 1 710 441,68 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту – 179 946,44 долари США, що еквівалентно 1 440 561,23 грн., несплачених відсотків – 30 131,20 доларів США, що еквівалентно 241 215,32 грн., пені за порушення умов кредитного договору – 28 665,13 грн.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконані, тому банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів. Також суд врахував, що норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою. 
       Рішення суду переглядається в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 . 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення норм процесуального права, які виразилися у неповідомленні її належним чином про розгляд даної справи та що позовні вимоги до неї задоволені безпідставно. 
       Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
       Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
       Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
       Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
       Згідно ж ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
       Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачці ОСОБА_1 судової повістки про призначення справи до розгляду, що не відповідає ч.5 ст.128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
       Посилання суду першої інстанції на те, що вона повідомлена належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади в порядку ч.11 ст.28 ЦПК України не можу бути прийнято до уваги. 
       Відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису – не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
       Судом першої інстанції вживалися заходи щодо розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте у силу вимог частини одинадцятої статті 128 ЦПК України таке повідомлення особи є неналежним, оскільки суд повідомляє особу в такий спосіб лише за відсутності відомостей щодо місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи,а такі відомості містяться в матеріалах справи, зокрема адреса зареєстрованого місця проживання (т.1 а.с.68).
       Таким чином, суд першої інстанції не вжив всі можливі та допустимі заходи щодо повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, чим порушив право сторони на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідачки без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до  ОСОБА_1 , на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
       Колегія суддів не може у повній погодитись з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.
       Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
       Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
       Доводи апеляційної скарги в частині мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального права полягають у тому, що ОСОБА_1 не підписувала та не укладала договір поруки від 11 липня 2008 року №850045/ФЛ-П1, а також, що порука заявника за цим договором припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України в частині зобов`язань за щомісячними платежами.
       Щодо укладення заявником договору поруки від 11 липня 2008 року № 850045/ФЛ-П1
       Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       У статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
       Відповідно до частин першої–четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
       Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
       При поданні заяв (клопотань) учасник справи має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
       Враховуючи те, що апелянт вказуючи, що договір поруки не підписувала, відповідного клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, до апеляційного суду не подала. 
       З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Синельниківської міжрайонної прокуратури від 30 січня 2013 року (під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі №15109019) ОСОБА_3 (наразі Талалай), ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) під час допиту пояснили, що вони дійсно їздили з маловідомим чоловіком у відділення банку «Надра», де власноручно підписували документи, які не читали, тому проведення почеркознавчих експертиз було визнано недоцільним та експертизи не призначалися.
       Підтвердити той факт, що особа не підписувала договір, можливо виключно шляхом проведення почеркознавчої експертизи, яка під час досудового слідства у кримінальній справі №15109019 не призначалася за недоцільністю, оскільки, як пояснила ОСОБА_7 , вона дійсно їздила з маловідомим чоловіком у відділення банку «Надра», де власноручно підписувала документи, які не читала.
       Отже, апелянт не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що підпис на договорі поруки вчинено не нею, а іншою особою.
       Щодо припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України
       Судом встановлено, що відповідно до підпунктів 3.3.1, 3.3.3 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 2 348,67 доларів США, який позичальник мала вносити до 10 числа поточного місяця.
       Позичальник ОСОБА_2 виконувала зобов`язання за кредитним договором щодо внесення чергових платежів до грудня 2008 року включно, проте з січня 2009 року чергові платежі не здійснювала.
       З позовом ВАТ «КБ «Надра» звернулося 11 лютого 2010 року, тому згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18), порука ОСОБА_1 не є припиненою в частині зобов`язань позичальника зі сплати чергових платежів та пені за шість місяців, що передували зверненню до суду з позовом, тобто з 11 серпня 2009 року до 11 лютого 2010 року. Крім того, враховуючи сформульовані позовні вимоги, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 11 серпня 2009 року до 20 січня 2010 року. В частині ж вимог щодо виконання зобов`язань позичальника зі сплати чергових платежів та пені до 10 серпня 2009 року включно порука ОСОБА_1 є припиненою та підстав для солідарного стягнення заборгованості в цій частині апеляційний суд не встановив.
       Згідно з розрахунком заборгованості відсотки за період з 11 серпня 2009 року до 20 січня 2010 року, які підлягають солідарному стягненню, становлять 11 805,83 долари США. При цьому відсотки за серпень 2009 року розраховані за формулою 179 946,44 долари США (сума боргу) ? 14,49% (відсоткова ставка) / 100% ? 21 (кількість днів з 11 до 31 серпня) / 360 (днів у році згідно з підпунктом 1.3.1 кредитного договору) = 1 521,00 доларів США.
       Із позичальника ОСОБА_2 підлягають стягненню відсотки за період з 11 липня 2008 року до 10 серпня 2009 року в розмірі 18 325,37 доларів США. При цьому відсотки за серпень 2009 року розраховані за формулою 179 946,44 долари США (сума боргу) ? 14,49% (відсоткова ставка) / 100% ? 10 (кількість днів з 01 до 10 серпня) / 360 (днів у році згідно з підпунктом 1.3.1 кредитного договору) = 724,28 доларів США.
       Умовами кредитного договору передбачено лише суму щомісячного мінімального платежу в розмірі 2 348,67 доларів США, втім не визначено, яка сума з цього платежу йде на погашення тіла кредиту, а яка на сплату відсотків. ОСОБА_2 за період з серпня 2008 року до 22 грудня 2008 року включно здійснила платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту в загальній сумі 1 353,56 доларів США. З січня 2009 року до 10 серпня 2009 року нараховано відсотки в розмірі 16 079,10 доларів США, тоді як сума мінімальних платежів, які мали бути внесені до 10 числа кожного поточного місяця, за цей період становила 18 789,36 доларів США, тому тіло кредиту, яке підлягало сплаті позичальником за наведений період, становить 3 434,54 долари США.
       Враховуючи те, що порука ОСОБА_1 припинена в частині зобов`язань за щомісячними платежами до 10 серпня 2009 року включно, тому з ОСОБА_2 за цей період підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 434,54 долари США, а решта заборгованості за тілом кредиту за період з 11 серпня 2009 року та сума дострокового стягнення в загальному розмірі 176 511,90 доларів США (179 946,44 долари США – 3 434,54 долари США) підлягає стягненню з позичальника та поручителя ОСОБА_1 в солідарному порядку.
       Також в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня, нарахована позивачем з 11 серпня 2009 року до 20 січня 2009 року, в розмірі 2 347,36 доларів США. При цьому пеня за серпень 2009 року розрахована за формулою: 17 601,09 доларів США (сума боргу за платежами станом на серпень 2009 року) ? 22,00% (подвійна ставка НБУ) / 100% ? 21 (кількість днів з 11 до 31 серпня) / 360 (днів у році згідно з підпунктом 1.3.1 кредитного договору) = 225,88 доларів США.
       Інша частина пені, нарахованої з 17 лютого 2009 року до 10 серпня 2009 року, в розмірі 1 233,32 долари США підлягає стягненню з позичальника, оскільки порука ОСОБА_1 щодо зобов`язань, які виникли в зазначений період, припинилася.
       Апеляційний суд враховує, що позичальниця ОСОБА_2 не оскаржувала заочне рішення суду першої інстанції, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором. Крім того, зазначене рішення не оскаржував позивач, який просив стягнути заборгованість в доларах, а саме в розмірі 213 658,32 долари США, що еквівалентно 1 710 441,68 грн. (за курсом НБУ станом на день здійснення розрахунку 21 січня 2010 року, згідно з яким 1 долар США = 8,0055 грн.), тоді як суд першої інстанції стягнув заборгованість в гривнях, а саме в розмірі 1 710 441,68 грн., що свідчить про те, що позивач погодився з рішенням суду про стягнення з відповідачів боргу саме в національній валюті. 
       Враховуючи зазначене, а також те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів в частині визначення валюти, в якій заборгованість підлягає стягненню, тому апеляційний суд вважає за можливе стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в національній валюті – гривні (з розрахунку 1 долар США = 8,0055 грн.), оскільки позивач погодився з таким стягненням.
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_1  та позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення солідарно з  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2008 року № 850045/ФЛ станом на 21 січня 2010 року в розмірі          1 526 369,38 грн., що складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 413 066,02 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 94 511,57 грн., пені в розмірі        18 791,79 грн. Водночас, розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутий судом особисто з ОСОБА_2 та який не є солідарним з ОСОБА_1 , цим рішенням не змінюється, оскільки в цій частині рішення не переглядається. 
       За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України зазначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.        З врахуванням частково задоволення позову та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2  та ОСОБА_1  на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2008 року №850045/ФЛ станом на 21 січня 2010 року в розмірі 1 526 369,38 грн. Та задоволення вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні у розмірі 10,76%. З ОСОБА_1   на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК«Дніпрофінансгруп», підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а саме судовий збір у розмірі 505,70 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 35,70 грн. Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної  інстанцій, у розмірі 274,38 грн відповідно, підлягають відшкодуванню ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 .         Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.   

       Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , а також щодо стягнення судових витрат з  ОСОБА_1  скасувати та ухвалити нове рішення.

       Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до  ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Стягнути з  ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2008 року №850045/ФЛ, що утворилася станом на 21 січня 2010 року, в розмірі 1 526 369,38 грн., що складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 413 066,02 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 94 511,57 грн., пені в розмірі 18 791,79 грн.

       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а саме, судовий збір у розмірі 505,70 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 35,70 грн.

       Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь  ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 274,38 грн.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Е.Л.Демченко

               Судді:                                                 Т.Р.Куценко 

                                                                 М.О.Макаров