Постанова
Іменем України                                  
 
19 липня 2023 року
м. Київ
 
справа № 337/5443/21
провадження № 61-10245св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,            Хопти С.Ф.,    
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідач - ОСОБА_3 ,
треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду                   м. Запоріжжя від 24 червня 2022 року, ухвалене у складі судді                 Сидорової М. В., та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Кочеткової І. В.,                 Дашковської А. В., Маловічко С. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
У вересні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_3 про витребування майна з незаконного володіння.
 
Позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивована тим, що вони є батьками ОСОБА_5 , який з 05 березня 2010 року перебував у шлюбі зі ОСОБА_3 . У шлюбі у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 . На утримання неповнолітньої дочки їх син ОСОБА_5 за життя сплачував аліменти, зокрема, протягом 2017-2019 років сплатив 10 210,00 грн.
З 28 листопада 2005 року їм (позивачам) та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 , у якій вони усі постійно проживали та були зареєстровані.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті вони як спадкоємці першої черги за законом звернулися до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, проте постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М. Г. від 23 вересня             2021 року їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, що належала спадкодавцю, оскільки                13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н. Г. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на вказану частку квартири на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, який складений 04 березня 2020 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби  м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в межах виконавчого провадження про стягнення                       з ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 .
Зазначали, що ОСОБА_3 протиправно набула у власність 1/3 частку квартири, яка належала їх сину ОСОБА_5 , і це порушує їх права як спадкоємців, які набули права на 1/9 частку вказаної квартири кожний. Вважали, що ОСОБА_3 , яка є законним представником дитини у справі про стягнення аліментів, протиправно отримала у власність спірне нерухоме майно, оскільки аліменти, в рахунок погашення заборгованості за якими відповідачка прийняла у власність 1/3 частку квартири, є власністю дитини, а не відповідачки, та є зобов`язаннями їх померлого сина перед його дочкою, а не перед матір`ю дитини, що визначено статтям 179, 180 СК України. Таким чином відповідачка позбавила дочку можливості отримати аліменти, які є власністю дитини, а також порушила її права та законні інтереси, зокрема, на успадкування майна разом з іншими спадкоємцями.
Крім того, свідоцтво про придбання нерухомого майна від 13 жовтня              2020 року видано з порушенням вимог статті 72 Закону України «Про нотаріат» та частини дев`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки воно видано на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 березня 2020 року, в той час коли про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець ще виносить відповідну постанову. Свідоцтво про придбання нерухомого майна від 13 жовтня 2020 року видано після смерті ОСОБА_5 ,     у той час, коли його частка квартири увійшла у спадкову масу та фактично перейшла у власність спадкоємців, а зобов`язання зі сплати аліментів припинились.
Таким чином відповідачка у будь-якому випадку не могла набути (зареєструвати) спірну частку квартири після смерті їх сина. Прийнявши              в установленому законом порядку спадщину, позивачі набули речові права на успадковану частку - право володіння та право користування нею                     і, відповідно, право на захист цих прав.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили витребувати на їх користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 по 1/9 частці у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , які успадковані ними після смерті їх сина ОСОБА_5 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 05 жовтня 2021 року у справі                             № 337/5443/21, а саме скасовано арешт, накладений на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2022 року залишено без змін.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 набула право власності на спірну частку квартири у рахунок боргу як стягувач                   у зведеному виконавчому провадженні відповідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Відсутність постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна стягувачем лише на підставі акта про передачу майна не є підставою для витребування майна, оскільки акт, який видається (надсилається) державним виконавцем стягувачу, і є підставою для отримання ним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися.
 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем порушені права неповнолітньої дитини, на утримання якої стягувалися аліменти зі спадкодавця, та про недоведеність розміру заборгованості за аліментами, апеляційний суд виходив із того, що платник аліментів                          у передбаченому законом порядку не оспорював розмір заборгованості, судові рішення про стягнення з нього пені за несплату аліментів                                        не оскаржував, дії державного виконавця під час виконання судових рішень               і реалізації арештованого майна не оспорював. ОСОБА_3 була стягувачем                               у виконавчому провадженні, а тому останній як стягувачу і було передано нереалізоване з прилюдних торгів майно боржника. Позивачі не є законними представниками неповнолітньої ОСОБА_4 , з відповідним позовом                      в інтересах неповнолітньої онуки не зверталися, а тому їх доводи про порушення відповідачкою спадкових прав неповнолітньої дитини не заслуговують на увагу.
 
Апеляційний суд посилався на те, що  спірне нерухоме майно не увійшло до спадкової маси, оскільки боржник ОСОБА_5 помер після передачі державним виконавцем стягувачу ОСОБА_3 нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна у рахунок погашення його боргу, тобто після фактичного відчуження майна. 
 
Також апеляційний суд вважав, що обставина, що свідоцтво про передачу майна стягувачу отримано останньою після смерті боржника, не є підставою для задоволення позову і витребування майна боржника із володіння стягувача, оскільки фактично передача майна стягувачу за постановою державного виконавця від 04 березня 2020 року на підставі акта                             від 04 березня 2020 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу відбулася за життя спадкодавця.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою ту обставину, що на час смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) він був власником 1/3 частки квартири, а тому після його смерті відкрилась спадщина на вказану частку квартири, яку у встановленому законом порядку прийняли позивачі, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. 13 жовтня 2020 року, тобто після смерті ОСОБА_5 , за відповідачем незаконно зареєстровано право власності на зазначену частку квартири, оскільки 1/3 частки квартири, яка належала ОСОБА_5 , вважається належною його спадкоємцям з часу відкриття спадщини.
Крім того, постанова державного виконавця від 04 березня 2020 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт державного виконавця від 04 березня 2020 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, на підставі яких суди встановили належність відповідачці на праві власності спірної частки майна (до отримання нею свідоцтва та реєстрації за відповідачем права власності на це майно) не є допустимими доказами, що підтверджують право власності на майно. Вони не                                є документами, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, і на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
При цьому відповідачка, яка була стягувачем з виконання виконавчого листа № 2/337/2971/2013 (ВП НОМЕР_3), отримувала за ним аліменти та зобов`язана була утримувати неповнолітню дочку відповідно до закону. Суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідачка, відповідно до приписів статті 179 СК України, є лише отримувачем, але не власником аліментів, тому спірне нерухоме майно не могло бути стягнуто на користь відповідачки                 у рахунок боргу зі сплати аліментів на дитину. 
Також згідно з актом про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 04 березня 2020 року (ВП № НОМЕР_2) майно в рахунок боргу у сумі, встановленій судом апеляційної інстанції (91 448,00 грн) не передавалось.        В акті взагалі відсутня сума боргу, у рахунок якого було передано майно.
Сума боргу (91 448,00 грн), в рахунок погашення якої нібито відповідачці передано спірну часту квартири, визначена державним виконавцем вже після смерті ОСОБА_5 та після відкриття провадження у цій справі                 (19 жовтня 2021 року), що підтверджується розрахунком заборгованості за виконавчим листом, складеним державним виконавцем Фуклєвою І. Ф.              19 жовтня 2021 року.
У вказаному розрахунку заборгованості вказаний борг за трьома виконавчими листами. При цьому за виконавчим листом зі стягнення  аліментів (№ 2/337/2971/2013) сума боргу не визначена. Разом із тим,                   у розрахунку вказано, що «залишок грошових коштів з нереалізованого майна становить 39 301,92 грн, які були зараховані як сплату боргу                              з аліментів». Грошові кошти у сумі 45 824,69 грн, 6 091,99 грн та 229,40 грн були спрямовані на погашення пені - 45 824,69 (хоча така пеня не стягувалась); пені у сумі 6 091,99 грн та невизначеного виду боргу за виконавчим листом № 2/337/2971/2103. Отже, якщо довіряти цьому розрахунку, фактично спірне майно передано відповідачці для погашення боргу за аліментами у сумі 39 301,92 грн, а не як встановлено судами                    91 448,00 грн.
У справі № 337/763/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя, видано новий виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_6 17 500,00 грн, хоча насправді, як вбачається з розрахунку державного виконавця                     від 19 жовтня 2021 року, борг у сумі 45 824,69 грн, за виданим раніше у тій самій справі виконавчим листом, було погашено, тобто має місце видача виконавчого листа за вже виконаним рішенням суду, що залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій.
Суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано установив такі обставини: 1) вартість нереалізованого майна не перевищувала загальної суми боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 ; 2) у ОСОБА_3 не виникло обов`язку вносити на відповідний рахунок органу ДВС різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на її користь, оскільки позивачі не обґрунтовували свої вимоги вказаними обставинами та вони не мали значення для вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження рішення Хортицького районного суду     м. Запоріжжя від 24 червня 2022 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених                              у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 922/476/20, від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 20 травня 2020 року                  у справі № 303/6974/16 (провадження № 61-39511св18), від 01 серпня           2019 року у справі № 527/330/16-ц (провадження № 61-32551св18); відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме частини першої, другої статті 179 СК України, зокрема щодо неможливості або можливості того з батьків, який одержує аліменти на дитину та є стягувачем за виконавчим листом про стягнення аліментів, отримати у свою власність майно платника аліментів у рахунок погашення заборгованості за аліментами (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
28 листопада 2005 року Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 
 
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 05 березня 2010 року перебували                                            у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 , яка після припинення шлюбних відносин подружжя залишилась проживати разом з матір`ю та на утримання якої з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в судовому порядку були стягнуті аліменти.
 
15 січня 2014 року постановою державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2/337/2971/2013, який виданий 14 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 листопада 2013 року і до повноліття дитини.
 
26 березня 2014 року в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_5 . 
 
Згідно з даними, які містяться в матеріалах виконавчого провадження                № НОМЕР_3, на примусовому виконанні Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, правонаступником якого є Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), перебувало зведене виконавче провадження № НОМЕР_4, в якому боржником був ОСОБА_5 , стягувачем - ОСОБА_3 , до складу якого входили такі виконавчі листи:
- № 2/337/2971/2013, який виданий 14 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- № 2/337/2971/2013, який виданий 16 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 229,40 грн;
- № 337/3920/16-ц, який виданий 12 січня 2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 6 091,99грн.;
- № 337/763/17, який виданий 30 листопада 2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 45 824,69грн.
 
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2019 року        у справі № 337/6871/13-ц задоволено подання державного виконавця Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4, та визначено належну ОСОБА_5 частку у квартирі АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з іншими особами, як таку, що становить 1/3.
 
30 серпня 2019 року постановою державного виконавця у ЗВП № НОМЕР_4 описано та накладено арешт на майно: 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_5 . 
 
Постановою державного виконавця ЗВП № НОМЕР_4 від 16 вересня              2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_8 для проведення оцінки     1/3 частки вищевказаної квартири.
 
Згідно з даними, які містяться у звіті від 25 вересня 2019 року № 92/19, вартість 1/3 частки спірної квартири становить 130 640,00 грн.
 
Згідно з довідкою державного виконавця від 12 грудня 2019 року за виконавчим листом № 2/337/2971/2013, який виданий 14 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01 грудня 2019 року заборгованість за аліментами становила 88 120,59 грн. 
 
19 листопада 2019 року до Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ на виконання пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, надійшло повідомлення директора Запорізької філії ДП «СЕТАМ» про внесення до системи «СЕТАМ» інформації про арештоване майно (формування лота), яке належить боржнику ОСОБА_5 , а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , з оціночною вартістю                         130 640,00 грн, лот № 388870, із визначенням дати торгів 04 грудня 2019 року.
 
Згідно з протоколом № 450187 проведення електронних торгів від 04 грудня 2019 року з реалізації майна вищевказаного майна за ціною 130 640,00 грн не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
 
Відповідно до протоколу № 455947 проведення електронних торгів                      від 26 грудня 2019 року торги з реалізації майна - 1/3 частки квартири за уціненою ціною 111 044,00 грн не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
 
Згідно з протоколом № 460988 проведення електронних торгів від 17 січня 2020 року торги з реалізації майна - 1/3 частки квартири за уціненою ціною 91 448,00 грн не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 
 
19 лютого 2020 року ОСОБА_3 отримала від державного виконавця повідомлення про те, що торги з реалізації майна боржника ОСОБА_5 ,               а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , не відбулись. Стягувачу запропоновано залишити за собою описане та арештоване майно.
 
02 березня 2020 року до Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) надійшла заява ОСОБА_3 від 27 лютого 2020 року про згоду залишити за собою нереалізоване майно боржника ОСОБА_5 
 
04 березня 2020 року державним виконавцем Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції                    (м. Дніпро) винесено постанову про передачу стягувачу ОСОБА_3                           у рахунок заборгованості за виконавчим листом № 2/337/2971/2013, який виданий 14 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майна:          1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
 
04 березня 2020 року державним виконавцем Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції                       (м. Дніпро) складено акт про передачу стягувачу ОСОБА_3 у власність майна: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості у розмірі 91 448,00 грн за виконавчим листом № 2/337/2971/2013, який виданий 14 січня 2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь          ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н. Г. на підставі акта державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про передачу майна стягувачу від 04 березня 2020 року видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1408, яким підтверджується, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
 
13 жовтня 2020 року право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3               у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер у м. Раменське московської області російської федерації.
 
22 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала до Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції                     (м. Дніпро) копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 
 
23 квітня 2021 року державним виконавцем Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції                      (м. Дніпро) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 на підставі пункту 3 частини першої  статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
 
18 березня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М. Г. із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 28 за 2021 рік.
 
23 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, до складу якого входить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . 
 
Постановою від 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гура М. Г. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана частка квартири перейшла у власність ОСОБА_3 . 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                      у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. 
 
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який                     є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду  від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі                                  № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18),     від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18),    від 01 жовтня 2019 року          у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі          № 200/606/18 (провадження №14-125цс20) зазначено, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
 
Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 07 листопада 2018 року           у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, п.98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження №12-135гс19, п. 80) та багатьох інших.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили витребувати на їх користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 по 1/9 частині              у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , які успадковані ними після смерті їх сина ОСОБА_5 , посилаючись на те, що відповідач неправомірно набула право власності на 1/3 частини цієї квартири.
 
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
 
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
 
Частиною першою статті 346 ЦК України передбачено, що  право власності припиняється, зокрема, у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі (пункт 3); звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника (пункт 8), припинення юридичної особи чи смерті власника (пункт 11).
 
Згідно з частиною другою статті 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
 
У справі, яка переглядається, установлено, що 13 жовтня 2020 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н. Г. на підставі акта державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про передачу майна стягувачу від 04 березня 2020 року видано свідоцтво, яким посвідчив, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , та 13 жовтня 2020 року право власності на 1/3 частини вказаної квартири зареєстровано за ОСОБА_3 .
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Положеннями статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого                      з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
 
Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
 
У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
 
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
 
Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
 
Отже, у разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна як окремого документа законодавством не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна       з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.
 
Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої  статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац 2 пункту 8 розділу X Порядку, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом,                            і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.
 
Установивши, що ОСОБА_3 набула право власності на спірну частку квартири в порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що вказане майно не підлягає витребування в порядку статті 388 ЦК України.
Також колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що набуття відповідачем права власності на 1/3 частки спірної квартири, не призвело до порушення спадкових прав позивачів, з огляду на таке.
 
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає        в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що позивачі є батьками                ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Передача майна стягувачу за постановою державного виконавця від 04 березня 2020 року на підставі акта від 04 березня 2020 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу відбулася за життя спадкодавця. Боржник ОСОБА_5 помер після передачі державним виконавцем стягувачу ОСОБА_3 нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна у рахунок погашення його боргу, тобто після фактичного відчуження майна.
 
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що спірне нерухоме майно не увійшло до спадкової маси, а видача свідоцтва про передачу майна стягувачу після смерті боржника не є підставою для задоволення позову і витребування майна боржника із володіння стягувача.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні              у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Посилання у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не                         є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
 
Доводи касаційної скарги про порушення прав неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи те, що аліменти, одержані на дитину, є її власністю, відповідно, спірне нерухоме майно не могло бути стягнуто на користь відповідачки у рахунок боргу зі сплати аліментів на дитину, є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 була стягувачем у виконавчому провадженні, а тому останній як стягувачу передано нереалізоване з прилюдних торгів майно боржника.
 
Крім того, позивачі не є законними представниками неповнолітньої          ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовом в інтересах останньої не звертались.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно. Переоцінка доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                               і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць      Р. А. Лідовець      С. Ф. Хопта