______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року                                                                                   
м. Чернівці
справа № 641/8921/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О.
суддів Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.
секретар Петранюк Ю. Т.

позивач  ОСОБА_1 

відповідач  ОСОБА_2 

апеляційна скарга  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 червня 2023 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І. В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її доньки ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Харкові.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 01 січня 2015 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_5 . 
Однак, після сварки позивачка 11 квітня 2019 року зареєструвала народження доньки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області та її прізвище, ім`я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою та вказно, що батьком є ОСОБА_7 . 
Згодом вони примирилися та продовжили проживати однією сім`єю та разом виховувати спільну дитину. 
За життя ОСОБА_4 визнавав себе батьком дитини ОСОБА_5 та обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе її батьком. 
Однак ОСОБА_4 несподівано захворів у зв`язку з чим його родичі забрали його на лікування в місто Чернівці.
ІНФОРМАЦІЯ_3 їй повідомили, що ОСОБА_4 помер.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.
В листопаді 2021 року позивачка як законний представник малолітньої ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак нотаріус повідомив їй, що все належне спадкодавцю майно він заповів ОСОБА_2 . 
Оскільки у зв`язку з смертю ОСОБА_4 відкрилася спадщина, тому виникла необхідність встановити факт його батьківства відносно дитини ОСОБА_5 з метою подального оформлення її прав на таку спадщину після смерті батька.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області, відносно ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Харкові.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01 січня 2015 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується висновком експерта №25 від 19 січня 2023 року, в якому вказано, що ймовірність батьківства складає 99,99999%.
Отже, суд вважав батьківство ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє  ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Суд, задовольняючи клопотання позивачки про призначення експертизи після закриття підготовчого провадження, порушив вимоги ЦПК.
Подаючи 19 липня 2022 року заяву про поновлення строку та долучення до матеріалів справи доказу - відповіді КМУ «ОБСМЕ» Департаменту охорони здоров`я Чернівецької ОДА від 18 липня 2022 року, позивач не навів жодного обгрунтування поновлення такого строку та не вказав, з яких підстав не подав такий доказ у встановлений законом строк. 
Також вказаний доказ не був направлений всім учасникам даної справи.
Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про проведення повторної експертизи, не дотримався принципу рівності учасників судового процесу.
Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_5 .
Відповідно до даних у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2019 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00022591648 від 11 квітня 2019 року її матір`ю вказана ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_7 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 5,9 т.1).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 66925343 від 21 жовтня 2021 року та витягу з Спадкового реєстру № 66925401 від 21 жовтня 2021 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа та згідно заповіту від 11 червня 2021 року ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_2 .
Згідно з висновком експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 25 від 19 січня 2023 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99,99 %. Біологічне батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 практично доведено.
Судами встановлено, що між сторонами існує спір щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .
Встановлення факту батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 необхідне для оформлення позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_4 в порядку передбаченому статтями 1241,1268,1269,1296 ЦК України.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України).
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.
Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).
Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.
Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог  ЦПК України (стаття 128 СК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 644/9720/16-ц.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок по застосуванню статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України».
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено наступне: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Вирішуючи спір, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що відповідно до висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 19 січня 2023 року № 25 вірогідність батьківства ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5  складає 99,99 %, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком малолітньої    ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 04 липня 2022 року у справі № 454/810/20 підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували зазначений вище висновок експерта.
Необґрунтованим є аргумент апеляційної скарги про те, що суд, задовольняючи клопотання позивачки про призначення експертизи після закриття підготовчого провадження, порушив вимоги ЦПК.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач оскаржував в апеляційному порядку ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 31 серпня 2022 року про поновлення строку на подання доказів та призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи.
Свою апеляційну скаргу на вказану ухвалу ОСОБА_2 обгрунтовував тими ж доводами, що і апеляційну скаргу на рішення суду по суті.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 31 серпня 2022 року залишено без змін.
У вказаній постанові зазначено про те, що колегія суддів погодилася з тим, що клопотання про призначення експертизи у справі, за правилами статті 189 ЦПК України, повинно бути заявлено на стадії підготовчого провадження.
Разом з тим, з огляду на конкретні обставини цієї справи, заперечення з боку відповідача щодо самого позову та можливості ОСОБА_4 у віці майже 60 років мати дитину, відмова у призначенні судом експертизи щодо дослідження поставлених питань не дозволила би встановити дійсні обставини, а відповідно, виконати завдання правосуддя щодо справедливого розгляду справи, що послужило би проявом надмірного формалізму.
Встановлення вищевказаних обставин має істотне значення для вирішення цієї справи з урахуванням заперечень сторони відповідача, про що було заявлено позивачем першочергово у встановлені процесуальні строки.
Враховуючи предмет позову та питання, які були визначені судом для проведення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, які стосуються предмету позову, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначення судом першої інстанції такої експертизи є доцільним та сприятиме всебічному та об`єктивному встановленню фактичних обставин справи.
Судом були прийняті лише докази, які не змінили необхідності проведення заявленої стороною позивача раніше (до закриття підготовчого провадження) експертизи, а лише стосувалися зміни предмета експертного дослідження, що в свою чергу зменшило складність її проведення експертом. Повторне клопотання містило обґрунтування поважності неможливості уточнення об`єктів дослідження, які суд першої інстанції визнав поважними, і з чим погодилася колегія суддів.
Призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи у цій справі з урахуванням суті заперечень сторони відповідача було необхідним з метою справедливого розгляду справи, а отже, суд, керуючись положеннями цивільно-процесуального законодавства, для встановлення істинності у справі та з метою виконання завдань правосуддя, призначив експертизу на стадії розгляду справи по суті, оскільки згідно з аксіомою цивільного судочинства «Aucupia verborum sunt judice indigna - Буквоїдство нижче гідності судді».
Безпідставним є аргумент апеляційної скарги про те, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про проведення повторної експертизи, не дотримався принципу рівності учасників судового процесу та не дав можливості провести повторну експертизу, яка могла бути проведена без численних порушень та надала б відповідь на всі питання.
Судом першої інстанції в ухвалі від 21 червня 2023 року належним чином надано оцінку доводам клопотання відповідача про призначення такої повторної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з чим зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні такого клопотання.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 19 січня 2023 року № 25 вірогідність батьківства ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5  складає 99,99 %. Вказаний висновок експерта є обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнівів в його правильності.
Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (частина друга статті 113 ЦПК України).
За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що підстави для проведення повторної експертизи відсутні.
Відповідач в суді апеляційної інстанції не заявляв клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи.
При цьому помилковим є аргумент апеляційної скарги про те,що у висновку експерта ОСОБА_8 не розписано детально молекулярно- біологічне дослідження та не зазначено якою саме методику користувався вказаний експерт.
Як вбачається з висновку експерта № 25 від 19 січня 2023 року при проведенні експертизи використовувалися наступні літературні джерела:
1.Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)», методичні рекомендацій, Київ, 2012 рік (далі Методичні рекомендації).
2. Керівництво по використанню набору з ПЛР-ампліфікації AmpFISTR®IdentifilerPlus» (Applied Biosystems США).
Згідно до статті 8 Закону України «Про судову експертизу» організація науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності та організаційно-управлінські засади діяльності державних спеціалізованих установ покладаються на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність. Для розгляду найважливіших питань розвитку судової експертизи, що мають міжвідомчий характер, при Міністерстві юстиції України створюється Координаційна рада з проблем судової експертизи, яка діє відповідно до Положення про неї, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України забезпечує видання міжвідомчого науково-методичного збірника "Криміналістика та судова експертиза".
Відповідно до пункту 1.1. Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6, (далі Правила) судово-медична експертиза (дослідження) речових доказів у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, а також судово-медична експертиза на підприємницьких засадах проводиться згідно з Законом України «Про судову експертизу», процесуальним законодавством, іншими законодавчими актами, Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, даними Правилами та затвердженими нормативними документами Міністерства охорони здоров`я України.
Пунктом 2.5.4 Правил визначено, що експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей проводиться в такій послідовності: а) ознайомлення з наданими документами; б) збір анамнезу (перенесені захворювання, трансфузії крові тощо); в) відбір крові і слини; г) аналіз крові, а при необхідності і слини; д) складання підсумку.
Пунктом 2.5.6. Правил встановлено, що експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей може бути проведена у випадку, коли одного з батьків чи дитини немає в живих, але є який-небудь біологічний матеріал від них (пляма крові, виділення, волосся тощо) чи медична документація з зазначенням групи крові.
В пункті 1 розділу І Методичних рекомендацій «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підмінах дітей), Київ, 2012 рік» (далі Методичні рекомендації), які використовувались при проведенні судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, зазначено, що дослідження біоматеріалу з метою ідентифікації особи проводяться у наступних випадках, зокрема, встановлення правдивих батьків дитини у справах про спірне походження дітей (оспорювання батьківства, материнства або підміни дітей).
У названих випадках дослідженню підлягають:
- кров, слина, сперма, волосся, кістки, зуби, нігті, піднігтьовий вміст, інші тканини, органи, або окремі частини тіла. Це можуть бути зразки біоматеріалу як від живих осіб або трупів, так і сліди на речових доказах;
- матеріали кримінальних та цивільних справ, вивчення яких вимагає спеціальних знань у галузі молекулярної біології і генетики.
У пункті 1 розділу ІІІ Методичних рекомендацій проведення експертизи (дослідження) спірного батьківства, материнства, підміни дітей, родинності зазначено, що найдоцільніше для проведення зазначених експертиз (досліджень) проводити відбір зразків крові, в окремих випадках букального епітелію.
Як вбачається з висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від 19 січня 2023 року № 25 для її проведення були відібрані наступні об`єкти- зразки крові на марлі ОСОБА_1 , дитини ОСОБА_5 та від трупа ОСОБА_4 .
За змістом пункту 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (з подальшими змінами і в редакції наказу від 26.12.2012 № 1950/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 січня 2013 рокуза №1/22533, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, методів дослідження) належить до компетенції експерта.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Методичних рекомендацій панель алельних маркерів локусів, що використовується в експертизах (дослідженнях) при проведенні ДНК-аналізу в експертизах та дослідженнях використовується стандартна тест-система, яка відпрацьована виробником, і тільки вимагає дотримання параметрів, викладених в доданій інструкції.
В цю тест-систему входить і панель алельних маркерів, яка складається із наступних локусів: D8S1179, D21S11, D7S820, CSF1PO, D3S1358, THO1, D13S317, D16S539, D2S1338, D19S433, VWA, TROX, D18S51, AMEL, D5S818, FGA.
Використання вказаного числа локусів достатнє, щоб при розрахунках отримати ймовірність батьківства не нижче 99,99%.
При цьому в пункті 2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій вказано, що при відсутності у заявленого батька алелей, що співпадають з алелями не материнського походження (батьківського) в геномі дитини, робиться висновок про виключення батьківства. Однак з урахуванням можливих мутацій, за одним локусом однозначно не можна робити такий висновок. За міжнародними вимогами, що були прийняті на Другому Міжнародному Симпозіумі з Ідентифікації людини в 1991 році, для виключення батьківства необхідне неспівпадіння як мінімум за трьома локусами (при дослідженні 12-18 локусів). Таких вимог дотримується і Україна.
У висновку експерта від 19 січня 2023 року № 25 вказано, що розрахунок ймовірності випадкового збігу алелів об`єктів № 2 і № 3 проводили за формулою Р=2р-р2 для локусів: D08S1179, D21S11, CSF1РО, D3S1358. ТН01, D13S317. D16S539, D2S1338, vWA, TPOX, D18S51. D5S81, FGA та за формулою Р = р1(2-рі) + р2(2-р2) - 2р1p2 для локусів: D7S820. D19S433. та де Р - ймовірність випадкового збігу алелів (ймовірність, з якою дитина може успадковувати від іншого чоловіка з даної популяції алель, виявлений у даної особи), р - частота апеля в популяції. 

Отже, експерт при проведенні ДНК-аналізу використовував стандартну тест-систему, передбачену наведеними вище нормативними документами.
Згідно пункту 3 Розділу ІІІ Методичних рекомендацій розрахунок відсотка ймовірності батьківства за вимогами цього ж симпозіуму батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше ніж 99,99% (для повного тріо: мати, передбачуваний батько, дитина за умови, що істинність іншого із батьків є безспірною) і 99,9% (для дуету: передбачуваний батько - дитина), що вираховується з використанням теореми Байєса РР(англ. Probabiliti of Paterniti, РР).
Згідно до пункту 1.1 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи № 6 від 17 січня 1995 року, яка була затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року № 254/790 судово-медична експертиза проводиться з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи, яка перебуває в провадженні органів дізнання, слідчого, прокурора чи суду. Судово-медична експертиза виконується згідно з Законом України "Про судову експертизу" (4038-12), процесуальним законодавством, іншими законодавчими актами, міжнародними договорами та угодами про взаємну правову допомогу і співробітництво, що регулюють правовідносини у сфері судово-експертної діяльності, даною Інструкцією та нормативними документами, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я (надалі - МОЗ) України N 6 ( z0248-95 ) від 17 січня 1995 року.
У змісті висновку експерта від 19 січня 2023 року № 25 наведено методологію і процедуру молекулярно-генетичного дослідження, науково-технічну та довідкову літературу, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність застосування експертом відповідного методу проведення експертизи вищевказаним Правилам проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичних експертиз та Методичним рекомендаціям «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), Київ, 2012 рік».
Отже, у апеляційного суду відсутні підстави для визнання висновку експерта необґрунтованим, він не суперечить іншим матеріалам цивільної справи та не викликає сумніви в його правильності.
Також необгрунтованим є аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 у віці майже 60 -и років не міг зачати дитину, оскільки така обставина не доведена жодними належними та допустимими доказами.
Однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведення позивачкою факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01 січня 2015 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 .
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 22 червня 2021 року у справі № 554/1251/20, від 22 липня 2021 року у справі№ 280/1710/18, від 05 квітня 2022 року у справі № 760/5425/17.
При цьому суд обгрунтовував такий висновок більшою мірою письмовими показаннями свідків.
Однак апеляційний суд зауважує, що численна практика Верховного Суду підтверджує, що лише показання свідків не можуть бути підставою для встановлення наявності фактичних шлюбних і сімейних відносин (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 24 лютого 2022 року у справі № 761/4449/19, провадження № 61-200св210), від 05 квітня 2023 року у справі № 640/256/18-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою на підтвердження факту проживання її та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу надано письмові показання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.13-14, 16-17, 19-20, 22-23 т.1).
Однак у відповідності до положень статті 76 ЦПК України належними та допустимими доказами у справі є показання свідків, які допитані в суді в порядку передбаченому статтею 90, 93 ЦПК України.
Однак сторонами у справі не заявлялось клопотань про виклик та допит вказаних вище свідків.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначала про те, що вона з 2015 року проживала за адресою АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , де вели спільне господарство, здійснювали купівлю майна для спільного користування, брали участь у витратах на утримання житла,здійснювали його ремонт тощо.
Однак позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував наведені вище обставини, а саме те, що вона разом з ОСОБА_4 з 2015 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та протягом вказаного часу мали спільний побут, взаємні права і обов`язки, вели спільне господарство та разом формували спільний бюджет.
Позивачка додає до позовної заяви копію свого паспорту, де на сторінці 12 зазначене місце її проживання з 1996 року АДРЕСА_2 .

Також до позову додано довідку про реєстрацію місця проживання особи, згідно з якою її дочка ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 18 квітня 2019 року.

Однак доказів того, що вона була зареєстрована чи проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 позивачкою суду не надано.

Також надані ОСОБА_1 фотокартки не доводять факту спільного проживання разом з ОСОБА_4 , ведення спільного з ним господарства, наявність спільного бюджету сторін у справі, а свідчать лише про їх знайомство, про спільне коло знайомих і проведення разом вільного часу.
Отже, колегія суддів, надавши належну оцінку наданим сторонами доказам, дійшов висновку про недоведеність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 червня 2023 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 21 серпня 2023 року.
Головуючий                                                 Олександр ОДИНАК 

Судді:                                                          Мирослава КУЛЯНДА

                                                               Ірина ПЕРЕПЕЛЮК