У х в а л а  
 
17 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 752/11001/19
провадження № 61-11941ск23
 
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Москаленко Валентини Іванівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року в справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Людмила Іванівна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Людмила Іванівна, про визнання права власності на квартиру, визнання дійсним заповіту від 08 вересня 2017 року та визнання скасованим заповіту від                     04 вересня 2012 року,
 
В с т а н о в и в:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: визнати дійсним заповіт ОСОБА_4 від 08 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Яценко А. М., реєстровий номер 1-616; визнати скасованим попередній заповіт ОСОБА_4 від                            04 вересня 2012 року; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру                      АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 сестри ОСОБА_4 .
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада                  2022 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л. І. про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом відмовлено.
 
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л. І., про визнання права власності на квартиру, визнання дійсним заповіту від                        08 вересня 2017 року та визнання скасованим заповіту від 04 вересня                     2021 року задоволено частково.
 
Визнано скасованим попередній заповіт ОСОБА_4 від 04 вересня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Євпаторійського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Чаровською О. В., за реєстровим номером 1919.
 
В решті позовних вимог відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада                    2022 року в частині мотивів вирішення первісного та зустрічного позовів змінено.
 
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
07 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - Москаленко В. І.              (далі - представник) надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від                     11 травня 2023 року.
 
У касаційній скарзі представник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада                     2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити. 
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Згідно із частиною третьою статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.
 
Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
 
За пунктом 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер, який видається адвокатом, повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Згідно з підпунктом 12.5. пункту 12 Положення, ордер має містити, зокрема, номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.
 
Як видно із доданого до касаційної скарги адвокатом Москаленко В. І. ордера серія АА № 1202095, у ньому відсутні відомості щодо номера посвідчення адвоката України.
 
Отже, наявна необхідність долучення до касаційної скарги належним чином оформлених документів (ордера або довіреності), які б посвідчували повноваження адвоката ОСОБА_1. на представництво                     ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції.
 
Статтею 390 ЦПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті                 394 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження та представником було заявлено клопотання про поновлення цього строку, яке обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 липня 2023 року, тому наявні підстави для поновлення пропущеного строку, оскільки строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин. Проте представником не надано жодних належних доказів (документів) на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, зокрема, доказів отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду та/або доказів на підтвердження недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, що вказує на необґрунтованість заявленого ним клопотання та необхідність відмови у його задоволенні.
 
Таким чином, представнику необхідно надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку.
 
У порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено чітко та належним чином підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). Тобто, представник наводить у скарзі певні рішення Верховного Суду, однак при цьому чітко не зазначає підстави касаційного оскарження з посиланням на відповідний пункт (пункти) статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;   2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;                      3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею                   389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).
 
Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
 
Касаційна скарга представника не містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Виходячи з наведеного, представнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
Належним чином оформлена за змістом касаційна скарга має бути подана до суду із доданими до неї копіями у відповідній кількості для інших учасників справи.
 
Разом з цим, при зверненні до Верховного Суду із касаційною скаргою, заявником сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».
 
До касаційної скарги додано копію квитанції про сплату судового збору в розмірі 19 210,00 грн.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
 
Так, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.
 
У разі якщо в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.
 
Так, у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з первісним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 ,                       ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (заявлено вимогу майнового характеру).
 
У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: визнати дійсним заповіт ОСОБА_4 від 08 вересня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Яценко А. М., реєстровий номер 1-616 (заявлено вимогу немайнового характеру); визнати скасованим попередній заповіт ОСОБА_4 від 04 вересня 2012 року (заявлено вимогу немайнового характеру); визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 сестри ОСОБА_4  (заявлено вимогу майнового характеру).
 
За статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921,00 грн.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 270,00 грн.
 
Як зазначалося вище, згідно підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
За підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Як вбачається із вимог касаційної скарги, представником оскаржуються рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, які прийняті за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, тобто у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами.
 
Так, предметом позову у цій справі за первісним позовом є визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, а також визнання права власності на квартиру, визнання дійсним заповіту від 08 вересня                2017 року та визнання скасованим заповіту від 04 вересня 2012 року за зустрічним позовом, тобто вимоги позову містять майновий та немайновий характер.
 
При зверненні до суду із даною касаційною скаргою, заявником сплачено судовий збір в частині оскарження майнових вимог за первісним позовом у розмірі 19 210,00 грн. 
 
Таким чином, заявнику слід сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в частині вимог немайнового характеру у розмірі 1 816,00 грн. 
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030102, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За частиною першою статті                               185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
Касаційну скаргу представника необхідно залишити без руху з наданням йому можливості усунути вищевказані недоліки.
 
На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
У х в а л и в:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Москаленко Валентини Іванівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             В. М. Ігнатенко