КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 755/1228/17                                    Головуючий у суді першої інстанції - Яровенко Н.О.
Номер провадження № 22-ц/824/6963/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2023 року                                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старкпром», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Людмила Володимирівна, ОСОБА_2 про скасування запису в державному реєстрі та визнання недійсним договору іпотеки, -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Старкпром» про скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору іпотеки, який мотивувала тим, що 26 січня 2007 року між нею та ВАТ «Кредобанк» було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пашинною В.В. за № 70. Іпотекою забезпечувалося виконання зобов`язань за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10, укладеним між нею і ВАТ «Кредобанк». Предметом іпотеки є майнові права на земельну ділянку АДРЕСА_1 , що належали їй на праві приватної власності. 
У січні 2017 року до неї звернулися невідомі особи, які повідомили про те, що 29 грудня 2016 року ТОВ «Старкпром» набуло право власності на вказану вище земельну ділянку. 
Зазначала, що 29 грудня 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Джуринською Л. В. проведено державну реєстрацію права власності відповідача на цю земельну ділянку; право власності набуто товариством на підставі договору іпотеки, серія та номер 70, виданий 26 січня 2007 року приватним нотаріусом КМНО Пашинною В. В., договору про відступлення прав за договором іпотеки № 2359, виданого 27 травня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (далі - ЛМНО) Новосад О.П., договору про відступлення прав за договором іпотеки № 2365, виданого 27 травня 2016 року приватним нотаріусом ЛМНО Новосад О. П. 
Проте, станом на 30 грудня 2016 року вона не отримувала від відповідача вимогу про усунення порушення, що суперечить вимогам статті 35 Закону України «Про іпотеку».
Враховуючи викладене та з усіма уточненнями позивач просила:
- скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 18428244 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № АДРЕСА_3 з кадастровим номером 8000000000:66:598:0030, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним укладений ТОВ «Старкпром» та ОСОБА_2 договір іпотеки від 13 січня 2017 року № 56 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Джуринською Л. В. 13 січня 2017 року та зареєстрований у реєстрі за № 33422972.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 18 серпня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертала увагу на відсутність правової підстави для набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку у зв`язку із порушенням процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.
Також зазначала, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки в державному реєстрі існувала заборона на відчуження - арешт нерухомого майна.
Спірний запис в державному реєстрі вчинений за відсутності правочину та всупереч вимог цього закону.
Вважає, що укладений між відповідачем та ОСОБА_2 договір іпотеки спірної ділянки суперечить положенням статей 203, 215 ЦК України, оскільки вона не надавала згоди на передання прав на майно третім особам.
Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року скасовано та передано справу № 755/1228/17 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року залишено без змін
В подальшому, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу й постановою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у частині позовних вимог ОСОБА_1   до ТОВ «Старкпром», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Л.В., ОСОБА_2 , про скасування запису про державну реєстрацію права власності, скасовано. 
Передано справу №755/1228/17 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Старкпром», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Л.В., ОСОБА_2 , про скасування запису про державну реєстрацію права власності, на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Старкпром», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Л.В., ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору іпотеки, змінено, викладено їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
При новому апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, оскільки суд першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини. Зокрема, суд не взяв до уваги  доводи позивача про те, що  приватним нотаріусом КМНО Джуринською Л.В., як державним реєстратором, були порушенні вимоги чинного законодавства, якими заборонено вносити запис до ДРРПНМ при наявності обтяжень. На час вчинення нотаріусом вказаної реєстраційної дії - 29 грудня 2016 року щодо  реєстрації за ТОВ «Старкпром»  права власності на спірну земельну ділянку, існував арешт на останню, накладений 10 серпня 2009 року постановою слідчого Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області по кримінальній справі №13-3556. На підтвердження вказаних обставин та на виконання вказівок, викладених в постановах  Верховного Суду від 01 квітня 2020 року та 15 лютого 2023 року у даній справі ним  було подано до суду копії вказаної постанови слідчого та розгорнутий витяг із ДРРПН ДРРПНМ 01 серпня 2022 року, яким вказані обставини повністю підтверджуються. 
Представник відповідача у справі ТОВ «Старкпром» Цирулевський Р.О. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін. 
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 26 січня 2007 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10, за умовами якого банк видав позичальнику кредит у розмірі 85 000,00 доларів США строком до 01 січня 2027 року на придбання нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,0620 га в АДРЕСА_3.
Того ж дня, 26 січня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пашиною В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 70, відповідно до умов якого предметом іпотеки є майнові права на земельну ділянку площею 0,0620 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ), яка стане власністю іпотекодавця після оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку.
У договорі іпотеки від 26 січня 2007 року № 70 сторони обумовили випадки набуття іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.1.) що:
іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 днів, - звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.2.);
у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна предмету іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна іпотекодавця. Витрати на проведення експертної оцінки предмету іпотеки покладаються на іпотекодавця. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем (пункт 5.4.1.);
усі повідомлення між сторонами здійснюються в письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм (пункт 8.7.).
26 травня 2016 року між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10 та договором іпотеки.
27 травня 2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» укладено договір про відступлення прав за договорами кредиту та іпотеки.
Позичальник не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 08 червня 2016 року становила 2 442 367,73 грн.
13 червня 2016 року ОСОБА_1 отримала вимогу ТОВ «Старкпром» про повернення боргу за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 10, у якій вказано, що у разі невиконання вимоги компанія має право звернути стягнення на предмет іпотеки.
30 грудня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Джуринською Л. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким за ТОВ «Старкпром» зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку (предмет іпотеки).
13 січня 2017 року ТОВ «Старкпром» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки №56 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Джуринською Л.В. 13 січня 2017 року та зареєстрований у реєстрі за № 33422972.
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачка не вчинила дії щодо погашення заборгованості, а наданими доказами підтверджено сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, тому ТОВ «Старкпром» не порушено вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок). Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ТОВ «Старкпром» надало нотаріусу передбачені Порядком документи, тому відсутні підстави для відмови у державній реєстрації. Державна реєстрація права власності предмета іпотеки за ТОВ «Старкпром» проведена з додержанням норм чинного законодавства. Оскільки реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Старкпром» була здійснена на підставі укладеного іпотечного договору та відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» і Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому відсутні підстави для скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності вимог не відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 
Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 
1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 
2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);
3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;
4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.
У частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів, за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Так,  колегія суддів,  перевіряючи  доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині неправомірності дій приватного нотаріуса КМНО Джуринської Л.В. щодо внесення 30 грудня 2016 року запису - індексний номер 18428244 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого  за ТОВ «Старкпром» зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку (предмет іпотеки) площею 0,0620 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 враховує, що дійсно станом на час вчиненні вказаного запису в ДРРПНМ існував запис про обтяження, в розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна»  реєстраційний номер 8960641, вчинений 12 серпня 2009 року реєстратором : Перша Київська державна нотаріальна контора - арешт нерухомого майна (спірної земельної ділянки).
 Підставою внесення вказаного запису була постанова слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області ст. лейтенанта Кравченка Д.М.  винесена в межах кримінальної справи №13-3556. 
Зазначені обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з ДРРПНМ №77864637 від 10 січня 2017 року (а.с. 13-14 т.1), які узгоджуються із копією  постанови про накладення арешту на майно  від 10 серпня 2009 року (а.с. 214 т.4), інформаційною довідкою з ДРРПНМ №306318718  від 01 серпня 2022 року ( а.с. 236-239 т.4) наданими на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постановах від 01 квітня 2020 року та від 15 лютого 2023 року. 
Із матеріалів справи, а також із відомостей, що містяться в ЄДРСР також вбачається, що вказаний арешт на земельну ділянку  був скасований лише 31 січня 2017  року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у кримінальній  справі  № 369/11744/14-к. 
Тобто на час внесення державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Джуринською Л.В. запису №18428244 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ТОВ «Старкпром» на земельну ділянку №16 з кадастровим номером 8000000000:66:598:0030, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 дане обтяження було чинне.
Таким чином колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пунктах 109-115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) вказано, що «за загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту. Зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом та прийняття рішення судом першої інстанції, для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. При цьому абзацом другим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Мегабанк», заявлені ним позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 30.12.2019 опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, враховуючи обставини конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 (провадження № 14-100цс19) зазначено, що «у пункті 12 договору іпотеки визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмета іпотеки, що є предметом цього договору. Цей пункт іпотечного договору містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням. Іпотекодавець засвідчив, що наявність будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності на предмет іпотеки не вимагається (том 1, а. с. 13). Разом з тим судами встановлено, що Дніпровський районний суд міста Києва 23 березня 2015 року в межах розгляду цивільної справи № 755/1791/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору комісії на продаж квартири постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру (а. с. 59, 60). 09 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №47205964) щодо примусового виконання ухвали № 755/1791/15-ц Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2015 року про накладення арешту на квартиру. На підставі вказаної постанови державного виконавця накладено арешт на спірну квартиру та заборонено здійснювати її відчуження. Станом на 04 жовтня 2016 року, тобто на дату прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2015 року про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру була чинною, у встановленому законом порядку не скасована, виконавче провадження (ВП №47205964) перебуває в провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, інформація про державну реєстрацію обтяжень є актуальною з моменту проведення державної реєстрації обтяження, а саме з 14 квітня 2015 року. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною тринадцятої статті 15 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку). Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що при наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій поки таке обтяження не буде зняте».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) вказано, що «якщо зареєстроване право іпотеки на нерухоме майно, але власник майна вважає іпотеку нечинною і звернувся до суду з позовом про визнання права іпотеки відсутнім з метою подальшої державної реєстрації припинення права іпотеки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.14)), а суд наклав арешт на таке майно на забезпечення цього позову, то такий арешт накладений на користь власника майна. За таких умов звернення стягнення на це майно (у тому числі державна реєстрація права власності за іпотекодержателем) суперечило б зареєстрованому обтяженню - арешту майна на користь власника майна, а тому така реєстрація згідно з пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV не допускається. Наявна зареєстрована заборона відчуження майна, здійснена на користь самого іпотекодержателя, не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем, адже в такому випадку державна реєстрація права власності за іпотекодержателем не свідчить про суперечність уже зареєстрованому обтяженню (подібні висновки містяться у пункті 5.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 916/5073/15). При ухваленні рішення, яке є підставою для державної реєстрації, суд вирішує питання щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Це положення кореспондує положенням ЦПК України і Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до яких під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (пункт 3 частини першої статті 264 ЦПК України), яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин (пункт 4 частини першої статті 264 ЦПК України, пункт 3 частини першої статті 237 ГПК України). У мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, зміст спірних правовідносин (пункт 1 частини четвертої статті 265 ЦПК України), чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (пункт 4 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пункт 6 частини четвертої статті 238 ГПК України). Відповідно при вирішенні такого спору судам насамперед необхідно з`ясувати питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться та чи порушені ці права».
З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині неправомірності внесення 29 грудня 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Джуринською Л.В. запису №18428244  до  Державного реєстру речових прав на нерухоме майно  про державну реєстрацію права власності ТОВ «Старкпром» на земельну ділянку № АДРЕСА_3 з кадастровим номером 8000000000:66:598:0030, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, серія та номер 70, виданий 26 січня 2007 року приватним нотаріусом КМНО Пашинною В.В., договору про відступлення прав за договором іпотеки № 2359, виданого 27 травня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (далі - ЛМНО) Новосад О. П., договору про відступлення прав за договором іпотеки № 2365, виданого 27 травня 2016 року приватним нотаріусом ЛМНО Новосад О.П.
Разом із тим,  задоволення вказаної позовної вимоги  ОСОБА_1 щодо скасування  даного запису в ДРРПНМ не може бути задоволено апеляційним судом на час  вирішення вказаної справи виходячи із наступного. 
  Так, на час звернення позивача до суду із даним позовом та дату ухвалення оскаржуваного  рішення судом першої інстанції частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.
На час вирішення судом апеляційної інстанції даної справи Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції і  правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Тому правомірним способом захисту права позивача, з урахуванням змін, внесених до Закону, є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав чи скасування їх державної реєстрації.
Так, згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21), саме скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є ефективним та правомірним способом захисту порушеного права іпотекодавця. Отже, вимога про скасування відповідного запису не підлягала задоволенню апеляційним судом. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 203/578/21, та від 15 лютого 2023 року у справі №522/14673/20.
  Таким чином колегія суддів доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту права на час вирішення даної справи  судом апеляційної інстанції  є неефективним способом захисту права та не призведе до  поновлення права позивачки.  
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).  
Відповідно до ч.1, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З врахуванням викладених обставин колегія суддів доходить висновку про  зміну рішення суду в мотивувальній частині, що стосується підстав відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 в частині скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старкпром», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Джуринська Людмила Володимирівна, ОСОБА_2 про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змінити у мотивувальній частині, виклавши її в цій частині в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року залишити без мін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2023 року. 
 
Головуючий суддя :                                                                         М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                                   Т.Ц.Кашперська                                                                                                                    В.О.Фінагеєв