КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/7839/2023                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                 Справа № 757/57545/21

29 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                      - Борисової О.В.    
                                - Левенця Б.Б.
при секретарі          - Осадченко І.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Київської міської прокуратури Горелик Роксолани Мирославівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді  Сирбул О.Ф., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої діями органів досудового слідства та прокуратури,-

в с т а н о в и в:
 
28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2016 року стосовно нього були  внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 42016101020000042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 01 серпня 2016 року йому у вказаному кримінальному провадженні було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . 09 листопада 2016 року до Дарницького районного суду міста Києва направлено обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 42016101020000042 від 19.02.2016 відносно ОСОБА_1 . Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. на користь держави та стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 34 455, 50 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 753/20647/16-к вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року скасовано, кримінальне провадження № 42016101020000042 від 19 лютого 2016 року закрито у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. Постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.
Таким чином, вважає, що він незаконно перебував під слідством та судом у період з 19 лютого 2016 року по 18 листопада 2020 року, тобто 4 роки 9 місяців. 
Зазначає, що впродовж досудового розслідування та судового провадження  у кримінальній справі він не міг реалізувати своє бажання працювати, влаштуватися на роботу за спеціальністю або на будь-яку іншу роботу, хоч і закінчив Національний авіаційний університет, оскільки роботодавці вимагали довідку про те, чи перебуває він під слідством, або чи  не був засудженим. З цієї причини він не міг працевлаштуватися і за межами України, так як слідчі дії і судовий розгляд проводилися відносно нього на території України. У зв?язку з цим, він не міг належним чином утримувати свою сім?ю (дружину та малолітню доньку), своєчасно оплачувати комунальні послуги, тощо. Крім того, порядок, який був установлений роками і склався у його житті, побуті, родині, порушився і це призвело до погіршення відносин не тільки з друзями та родичами, а також з дружиною та її родичами. 
Також вказує, що моральна шкода, яку він зазнав, виявилась у завданні шкоди його психологічному здоров`ю через пережитий  стрес та хвилювання.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів досудового слідства та прокуратури в розмірі 403 000,00 грн. та 12 000,00 грн., як суму сплачену захиснику у зв`язку з наданням юридичної допомоги,  а всього  просив стягнути  - 415 000,00 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року до участі у розгляді справи  залучено в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року справу передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої діями органів досудового слідства та прокуратури задоволено.
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 403 (чотириста три тисячі) гривень 00 копійок та 12 (дванадцять тисяч гривень) 00 копійок, як суму сплачену захиснику у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в загальному розмірі 415 000 (чотириста п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 18 квітня 2023 року представник відповідача Київської міської прокуратури Горелик Роксолана Мирославівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» при обчислені періоду перебування позивача під слідством та судом. Так, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, вважав, що строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 62 місяці, які обраховував з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме: з 19 лютого 2016 року по день ухвалення Верховним Судом постанови відносно позивача - по 13 травня 2021 року. Разом з цим, посилаючись на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 132/1436/17, вказує, що притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги положення статті 532 КПК України, якою визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення. Таким чином, кінцевою датою перебування позивача під слідством та судом є 18 листопада 2020 року- дата набрання законної сили ухвалою суду про закриття кримінального провадження. Також, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, встановив, що позивачу була завдана моральна шкода, при цьому матеріали справи не містять доказів, які встановлюють наявність моральної шкоди. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що у вказаному кримінальному провадженні запобіжні заходи та заходи забезпечення кримінального провадження до позивача органом досудового розслідування та прокуратурою не застосовувались, права не обмежувались. 
05 червня 2023 року представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві Полковніченко Надія Антонівна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи відзиву на  апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що  висновок суду першої інстанції  про заподіяння  позивачу  моральної шкоди внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування не грунтується на   наявних у справі доказах. Посилання позивача  на  перенесені ним  моральні страждання, стрес, неможливість працевлаштуватись жодним доказом не підтверджені. Також вказала, що під час кримінального провадження відносно позивача жодним рішенням компетентного органу не встановлено факту незаконних дій правоохоронних органів по відношенню до позивача, в тому числі, перевищення службових повноважень, порушення закону. тощо. З приводу стягнення з Державного бюджету України витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. зазначила, що суд першої інстанції безпідставно стягнув вказані витрати, оскільки матеріали справи не містять детального опису наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
23 червня 2023 року представник Головного управління Національної поліції в місті Києві Глущенко Оксана Миколаївна подала додаткові пояснення, в яких просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України 12 000,00 грн., як суму сплачену захиснику у зв`язку із наданням юридичної допомоги та зменшити суму  відшкодування моральної шкоди до 331 500,00 грн. 
Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини справи, що призвело до невірного визначення судом періоду перебування позивача під слідством. Так, перебіг перебування позивача під слідством має бути обрахований, починаючи з 01 серпня 2016 року - з моменту вручення позивачу повідомлення про підозру, що відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2023 року у справі № 180/1074/20. Кримінальне провадження № 42016101020000042 відносно позивача закрито ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, тобто, з цієї дати у позивача виникло право на відшкодування шкоди. Оскільки період перебування позивача під слідством і судом становить 51 місяць, розмір моральної шкоди, у відповідності до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» повинен складати 331 500,00 грн. Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача  понесених ним витрат  на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 12 000,00 грн. вказала, що судом першої інстанції при задоволенні даних вимог не було враховано позиції Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц, відповідно до яких КПКне обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішено судом, сторони кримінального провадження мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті за позовом поданим за правилами цивільного судочинства. 
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції подано не було.
В судовому  засіданні  представник відповідача Київської міської прокуратури   Гаврилюк  Ольга Миколаївна  повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Представник відповідача  Головного управління Національної  поліції  в м.Києві Глущенко  Оксана Миколаївна  в судовому засіданні  повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1   та його представник адвокат Гордієнко  Олександр Васильович  проти доводів апеляційної скарги  заперечували, просили рішення суду першої інстанції   залишити без змін, а апеляційну скаргу - без  задоволення
Представник Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи  судом повідомлений у встановленому порядку , а тому  колегія суддів вважає можливим  розглядати справу у  його відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 лютого 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016101020000042 були внесені відомості за фактом нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 42016101020000042.
01 серпня 2016 року ОСОБА_1 старшим слідчим СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві Напханюком О.А. вручено повідомлення про підозру у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення,  передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
09 листопада 2016 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 42016101020000042 від 19 лютого 2016 року відносно ОСОБА_1 надіслано до Дарницького районного суду м. Києва, що підтверджується супровідним листом Київської місцевої прокуратури № 2, адресованим Дарницькому районному суду м. Києва та вхідною печаткою суду. 
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року по справі № 753/20647/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді  штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК УкраїниОСОБА_1 від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 34 455 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок, моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та 2 000 (дві тисячі) гривень, що складають витрати на правову допомогу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гордієнка Олександра Васильовича задоволено частково. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження щодо нього закрито у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
Постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Також з матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2016 року позивач уклав з адвокатом Гордієнком Олександром Васильовичем договір про надання правової допомоги на стадії досудового розслідування в Дарницькому управлінні поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, що також підтверджується ордером на правову допомогу серії КВ № 221353 від 03 серпня 2016 року.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 03 серпня 2016 року до договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2016 року, гонорар за надання правової допомоги визначається в сумі 800,00 гривень щомісяця. 
05 жовтня 2016 року між позивачем та адвокатом Гордієнком Олександром Васильовичем укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат представляє інтереси та надає клієнту правову допомогу із захисту його прав та законних інтересів у Дарницькому районному суді м. Києва з усіма правами захисника, що також підтверджується ордером на правову допомогу серія КВ № 221359 від  05 жовтня 2016 року. 
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05 жовтня 2016 року до договору про надання правової допомоги від 05 жовтня 2016 року, гонорар за надання правової допомоги визначається в сумі 800,00 гривень щомісяця. 
Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 17 від 03 серпня 2016 року ; № 20 від 30 серпня 2016 року;  квитанція від  27 вересня 2016 року ( номер відсутній);  № 3 від 30 січня 2017 року;   № 6 від 28 лютого 2017 року;  № 8 від 20 березня 2017 року;  № 13 від 10 квітня 2017 року;  № 16 від 30 травня 2017 року;  квитанція від 29.06.2017 року  ( номер нерозбірливий); № 26 від 07 серпня 2017 року, № 38 від 09 жовтня 2017 року, № 45 від 03 листопада 2017 року,  № 4 від  16 січня 2018 року; № 50 від 11 грудня 2017 року, № 1 від 02 січня 2019 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Гордієнко Олександру Васильовичу за надання правової допомоги   по 800,00 грн.  за кожною квитанцією, всього на загальну суму 12 000,00 грн., які він просить стягнути з Державного бюджету України. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої діями органів досудового слідства та прокуратури, стягуюси  з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 403 (чотириста три тисячі) гривень 00 копійок та 12 (дванадцять тисяч гривень) 00 копійок, як суму сплачену захиснику у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в загальному розмірі 415 000 (чотириста п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, суд першої інстанції посилався на те, що враховуючи тривалість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (62 місяці), характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 403 000,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. При цьому, визначаючи період перебування позивача під слідством і судом, суд першої інстанції рахував цей період з 16 лютого 2016 року, тобто, з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а кінцевою датою строку перебування під слідством та судом позивача вважав день ухвалення Верховним Судом постанови відносно нього, тобто, 13 травня 2021 року, що в сукупності становить 62 місяці. Також, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги розмір мінімальної заробітної плати, що діяв з 01 січня 2022 року у сумі 6 500,00 грн. Таким чином, розмір моральної шкоди суд  першої інстанції  рахував наступним чином: 62 х 6500 = 403 000,00 грн. Крім того, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення суми сплаченої захиснику у зв`язку з наданням юридичної допомоги, послався на підтвердження вказаних витрат належними та допустимими доказами.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
При цьому оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01).
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.  
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц.
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, потрібних для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 З досліджених судом доказів вбачається, що 19 лютого 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016101020000042 були внесені відомості за фактом нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 42016101020000042.
01 серпня 2016 року ОСОБА_1 старшим слідчим СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві Напханюком О.А. вручено повідомлення про підозру у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року по справі № 753/20647/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК УкраїниОСОБА_1 від призначеного покарання звільнено в зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 34 455 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок, моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та 2 000 (дві тисячі) гривень, що складають витрати на правову допомогу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гордієнка Олександра Васильовича задоволено частково. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року, щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження щодо нього закрито у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
З вищевикладеного вбачається, що ухвала Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року про закриття кримінального відносно позивача набрала законної сили з моменту її проголошення, тобто,  18 листопада 2020 року.
Ураховуючи вищезазначені норми права та висновки Великої Палати Верховного Суду, першим днем перебування позивача під слідством і судом є 01 серпня 2016 року - момент повідомлення позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а останнім - 18 листопада 2020 року - день набрання законної сили ухвалою Київського апеляційного суду про закриття кримінального провадження відносно позивача.
При визначенні строку перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанції помилково вважав, що його початком є 19 лютого 2016 року - день внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а останнім днем є 13 травня 2021 року - дата ухвалення постанови Верховного Суду про залишення без змін ухвали Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року про закриття провадження відносно ОСОБА_1 , оскільки такий строк повинен розраховуватись з часу пред`явлення обвинувачення  ОСОБА_1 - з 01 серпня 2016 року до набрання ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року про закриття провадження відносно позивача законної сили у відповідності до вимог ч. 4ст. 532 КПК України - з моменту її проголошення, тобто, 18 листопада 2020 року. 
Крім того, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції помилково взяв до уваги розмір мінімальної заробітної плати, що діяв з 01 січня 2022 року у сумі 6 500,00 грн., оскільки при вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, тобто, суд першої інстанції повинен був виходити з розміру мінімальної заробітної плати, чинного на час винесення рішення. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6 700 гривень.
Отже, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди у даному випадку становить 345 719,94 грн (51 місяць 18 днів х 6 700 грн).
Вищевикладені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення  на користь позивача  на відшкодування моральної шкоди  403 000,00 грн, яку обрахував за період з 19 лютого 2016 року по 13 травня 2021 року, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, що діяв з 01 січня 2022 року у сумі 6 500,00 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача Київської міської прокуратури Горелик Роксолани Мирославівни щодо неправильності  вказаних висновків суду першої інстанції через невідповідність їм фактичним обставинам справи та вимогам  матеріального права.  
Крім того, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив також стягнути  з Державного бюджету України на його користь понесені ним витрати в сумі 12 000,00 грн., як суму сплачену захиснику у зв`язку з наданням юридичної допомоги у вказаному кримінальному провадженні. 
Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Порядок застосування Закону встановлений Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).
У КПК України визначено, що юридична допомога у кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.
До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 565/1372/21 (провадження № 61-12476св22).
На підтвердження вказаних позовних вимог до позовної заяви додані копії договорів про надання правової допомоги від 03 серпня 2016 року  на представництво інтересів  ОСОБА_1 адвокатом  Гордієнко  О.В. в   слідчому відділі  Дарницького управління поліції ГУ НП у м.Києві та від 05 жовтня 2019 року  на представництво інтересів  ОСОБА_1 адвокатом  Гордієнко  О.В. в  Дарницькому районному суді м.Києва , а також копії квитанцій до прибуткових касових ордерів на суму  12 000,00 грн про прийняття  адвокатом Гордієнко  О.В. від ОСОБА_1   оплати   за правову допомогу по 800,00 грн. у кожній квитанції.
 З підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Гордієнко  О.В.  акту  виконаних робіт від 19 листопада  20120 року  вбачається, що правова допомога адвокатом надавалась у період з  19.02.2016 року по  18.11.2020 року, тоді як перший договір про надання правової допомоги між вказаними сторонами було укладено лише 03.08.2016 року. Крім  того, представником позивача  на підтвердження  його повноважень  на представництво інтересів  ОСОБА_1 надано два ордери, які підтверджують його  повноваження адвоката  в Дарницькому  районному управлінні  поліції ГУ НП у м.Києві та у Дарницькому районному суді м.Києва. Вирок  Дарницького районного суду   було  ухвалено  03 березня 2020 року.  Доказів  на підтвердження  повноважень  адвоката  Гордієнка   О.В. як захисника  Сбитного Б.А. в Київському апеляційному суді  матеріали справи не містять.
З викладеного  вбачається, що зазначені в акті  виконаних робіт  по наданню правової допомоги  відомості суперечать наданим  позивачем  доказам щодо  надання  адвокатом  правової допомоги в період з  19.02.2016 року по  18.11.2020 року. Крім того, вказаний акт не містить детального опису робіт, виконаних адвокатом.  Надані квитанції  до прибуткових касових ордерів  не містять  інформації  за правову допомогу  у якій справі, за яким договором здійснено оплату послуг адвоката.
Суд першої інстанції задовольняючи позов в цій частині на зазначене уваги не звернув, свої висновки належним чином не обґрунтував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про  доведеність належними та допустимими доказами  позонмх вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування йому витрат на правову допомогу в кримінальній справі.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 , які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.
Отже, в межах заявлених позивачем вимог підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 у частині стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 345 719,94 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. 
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача Київської міської прокуратури Горелик Роксолани Мирославівни підлягає частковому задоволенню, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.
Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.  
За результатом розгляду апеляційної скарги апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - частина 4 статті 382 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.
За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.
При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.
Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
При подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції представником відповідача Київської міської прокуратури було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 045,00 грн., апеляційну скаргу задоволено частково (на 16,7%), а тому з Державного бюджету України на користь відповідача Київської міської прокуратури підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 009,51 грн.
Керуючисьст.ст. 23, 1176 ЦК України, ст.ст.  1,2. 3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 133,  141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника відповідача Київської міської прокуратури Горелик Роксолани Мирославівни задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовну заяву  ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої діями органів досудового слідства та прокуратури задовольнити частково.
Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 345 719,94 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Київської міської прокуратури (ЄДРПОУ 02910019) 1 009,51 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено  14 липня 2023 року.

 
 
Головуючий:                                                      Судді