ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року                                                    м. Дніпро         Справа №  908/3468/13 

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)      
суддів: Мороза В.Ф., Коваль Л.А.
при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу Господарського суду Запорізької області (суддя Юлдашев О.О.) від 31.01.2023р. у справі № 908/3468/13

за позовом  ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області
до відповідача-1 – Публічного акціонерного товариства “Запорізький сталепрокатний завод”, м. Запоріжжя
відповідача-2 – Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергомаш-інвест”, м. Київ
відповідача-3 – Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Метизи”, м. Запоріжжя
відповідача-4 – Публічного акціонерного товариства “ПАТ “Кредит Дніпро”, м. Київ
відповідача-5 – Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький емальпосуд”, м. Запоріжжя
про визнання недійсним договору застави від 05.05.2008 № 050508-Z

в межах справи № 908/3468/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства “Запорізький сталепрокатний завод”, м. Запоріжжя, - 

                                                       ВСТАНОВИВ:

У березні 2016р. до Господарського суду Запорізької області від ОСОБА_1 надійшла позовна заява вих. від 15.03.2016 вх. № 777/09-05 від 16.03.2016 (з урахуванням заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог у зв`язку з відмовою від частини позовних вимог) про часткове визнання недійсним договору застави від 05.05.2008 № 050508-Z (із змінами та доповненнями), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" (далі – ПАТ "ЗСЗ", відповідач-1) і Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (далі – ПАТ "Банк Кредит Дніпро", відповідач-4) в частині забезпечення кредиторських вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи" (далі – ТОВ "ТД "Метизи", відповідач-3), права вимоги по якому передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" (далі – ТОВ "Енергомаш-Інвест", відповідач-2) за договором про відступлення прав вимоги від 25.07.2013 № 250713/1.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19 липня 2016 року у справі № 908/719/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме задоволено позовні вимоги стосовно  відповідача-1 та відповідача-4 та визнано недійсним договір застави від 05.05.2008 № 050508-Z із усіма змінами та доповненнями, укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" та ПАТ "Банк Кредит Дніпро"; позовні вимоги до відповідача-2 та відповідача-3 залишено без задоволення.
Постановою від 19 грудня 2016 року Донецький апеляційний господарський суд у справі № 908/719/16 рішення Господарського суду Запорізької області від 19 липня 2016 року скасував та, залучивши до участі у справі в якості відповідача-5 товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький емальпосуд", прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Запорізький сталепрокатний завод", товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи", публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький емальпосуд" про визнання недійсним договору застави № 050508-Z від 05.05.2008 із усіма змінами та доповненнями, укладеного між публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" відмовив повністю.
Постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2017 у справі № 908/719/16 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.12.2016 та рішення Господарського суду Запорізької області від 19.07.2016 у справі № 908/719/16 скасовано. Справу № 908/719/16 передано до Господарського суду Запорізької області для нового розгляду по суті в межах справи № 908/3468/13 про банкрутство ПАТ "ЗСЗ".
Розглянувши в межах справи про банкрутство ПАТ "ЗСЗ" № 908/3468/13 позов ОСОБА_1 (вх. № 777/09-05 від 16.03.2016) Господарський суд Запорізької області рішенням від 06.07.2020 позовні вимоги задовольнив повністю. Визнав недійсним договір застави № 050508-Z (зі змінами та доповненнями), укладений між ПАТ "ЗСЗ" та ПАТ "Банк Кредит Дніпро", права вимоги по якому передано ТОВ "Енергомаш-Інвест" відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 25.07.2013 № 250713/1 в частині забезпечення вимог ПАТ "Банк Кредит Дніпро" за кредитною угодою від 05.05.2008 № 050508-КЛВ.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022 апеляційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" задоволено. Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2020 скасовано повністю і прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022 та рішення Господарського суду Запорізької області від 06.07.2020 у справі № 908/3468/13 скасовано повністю. Справу № 908/3468/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.
За результатами нового розгляду справи ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/3468/13 позовні вимоги ОСОБА_1 (вх. № 777/09-05 від 16.03.2016) про визнання недійсним договору застави від 05.05.2008 № 050508-Z (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ  "Запорізький  сталепрокатний завод"  і ПАТ  "Банк Кредит Дніпро", права вимоги по якому передано ТОВ "Енергомаш-Інвест"      відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 25.07.2013 року № 250713/1, задоволено повністю. 
Визнано недійсним Договір застави № 050508-Z (зі змінами та доповненнями), укладений між ПАТ  "Запорізький сталепрокатний завод" та ПАТ "Банк Кредит Дніпро", права вимоги по якому передано ТОВ  "Енергомаш-Інвест"  відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 25.07.2013 року № 250713/1, в частині забезпечення вимог ПАТ  "Банк Кредит Дніпро" за Кредитною угодою № 050508-КЛВ від 05.05.2008. 
Не погодившись з вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 31.03.2023р. у справі № 908/3468/13 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсягу. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.09.2023р.  у справі № 908/3468/13: апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023р. у справі № 908/3468/13 залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023р. у справі № 908/3468/13 залишено без змін; судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладено на Акціонерне товариство “Банк Кредит Дніпро”.
12.09.2023р. до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним переглядом справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2023р. призначено заяву про розподіл судових витрат до розгляду в судове засідання на 26.09.2023р. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи та вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення та просили її задовольнити. 
Представник АТ “Банк Кредит Дніпро” у відзиві на заяву позивача про розподіл судових витрат та в судовому засіданні проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечує, посилаючись при цьому на завищення заявленої до стягнення суми, неспівмірність її з наданими позивачу послугами адвоката та складністю справи, наявність у розрахунку арифметичних помилок, у зв`язку з чим просить відмовити у стягненні витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у повному обсягу. 
Інші учасники справи не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та поданні заперечень на заяву, про час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином.
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час ті місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України). 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка представників учасників справі в судове засідання обов`язковою, а неявка представників інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву позивача по суті у відсутності представників інших учасників справи. 
Розглянувши матеріали справи, заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та додані до неї докази, апеляційний суд дійшов висновку про наяність підстав для часткового задоволення вказаної заяви позивача, виходячи з наступного.
За приписами ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, розподіл судових витрат у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Положеннями ст. 221 ГПК України визначено, що у разі якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.
Відповідно до ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частиною 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України,  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
За ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (Правова позиція, викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). 
Представником позивача до закінчення судових дебатів зазначено про намір звернутися до апеляційного суду з заявою про розподіл витрат на правову допомогу з долученням відповідних доказів.
12.09.2023р. до апеляційного суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи у сумі 235 000,00грн., які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, до якого долучено докази, що підтверджують понесення судових витрат.
Так, з наданих доказів вбачається, що 01 липня 2016 року між адвокатом Погрібною С.О. та Макаровим К.Г. було укладено Договір про надання правової допомоги, згідно з умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.
Сторонами було підписано замовлення на надання правової допомоги до договору (додаток № 1), згідно з яким адвокат надає комплекс юридичних послуг щодо захисту порушених корпоративних прав замовника внаслідок укладення неправомірних правочинів та їх оскарження в процедурі банкрутства ПАТ “Запорізький сталепрокатний завод”, а вартість правової допомоги становить 500,00грн. за 1 годину витраченого адвокатом часу.
08.09.2023р. між адвокатом та замовником підписано Акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 01.07.2016р., згідно з яким вартість наданих адвокатом послуг за увесь час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору застави від 05.05.2008 № 050508-Z склала 235 000,00грн.
Також, до заяви долучені копії квитанцій до прибуткових касових ордерів про прийняття адвокатом Погрібною С.О. від ОСОБА_1 грошових коштів в оплату правової допомоги. 
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені не тільки з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.
У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.
Оцінюючи суму судових витрат Макарова К.Г. на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи за критеріями розумності, необхідності, неминучості та співвідношення ціни послуг до ринкових цін, колегія суддів зазначає наступне.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірною, у порівнянні з ринковими цінами, вартістю адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Як вже було зазначено зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. 
Акціонерне товариство “Банк Кредит Дніпро” заперечує проти покладення на нього витрат на правничу допомогу у повному обсягу з підстав їх необгрунтованості та неспівмірності зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, наявності арифметичних помилок у розрахунку, тощо.  
Так, як вбачається з розрахунку судових витрат по справі № 908/3468/13 за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору застави від 05.05.2008 № 050508-Z, який долучений до заяви про ухвалення додаткового рішення та є ідентичним з Актом виконаних робіт від 08.09.2023р. до Договору про надання правової допомоги від 01.07.2016р., витрати позивача на правничу допомогу під час апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/3468/13 склали 13 000,00грн., з яких: складання відзиву на апеляційну скаргу – 4 000,00грн. (8 годин), складання заяви про відвід колегії суддів – 2 000,00грн. (4 години), пояснення щодо подібності правовідносин – 2 000,00грн. (4 години), представництво у суді апеляційної інстанції – 2 000,00грн. (2 години), складання та надіслання відповідачам заяви про розподіл судових витрат – 3 000,00грн. (6 годин). 
Проте, вказаний розрахунок містить арифметичну помилку, адже вартість представництва адвоката у суді апеляційної інстанції, виходячи з витраченого часу - 2 години та вартості правової допомоги 500,00грн. за 1 годину витраченого адвокатом часу згідно з додатком № 1 до договору про надання правової допомоги має складати 1 000,00грн.
Відтак, позивачем документально підтверджено понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду в апеляційному суді апеляційної скарги Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023р. у справі № 908/3468/13 у сумі 12 000,00грн.
З огляду на викладене, надаючи оцінку наведеному позивачем розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, з урахуванням наданих доказів, виходячи з  фактичних обсягів наданих послуг, враховуючи принцип пропорційності, диспозитивності та змагальності, колегія суддів, вважає обґрунтованою, співмірною та розумною суму витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи у розмірі 12 000,00грн., яка і підлягає присудженню до стягнення на користь позивача з Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” та Публічного акціонерного товариства “Запорізький сталепрокатний завод” у рівних частках, тобто по 6 000,00грн. 
При цьому, колегія суддів виходить з обставин даної справи, які свідчать, що спір у справі виник саме внаслідок неправильних дій Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” та Публічного акціонерного товариства “Запорізький сталепрокатний завод”, між якими і було укладено спірний договір (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
Апеляційний суд також наголошує, що нормами ГПК України не передбачено солідарного стягнення судових витрат зі сторін судового процесу, а згідно з ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.      
Щодо інших витрат, пов`язаних з наданням позивачу професійної правничої допомоги адвоката за увесь час розгляду справи № 908/719/16 (908/3468/13) за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору застави від 05.05.2008 № 050508-Z, починаючи зі складення  та пред`явлення у Господарському суді Запорізької області позову в березні 2016р., які позивач просить апеляційний суд розподілити у заяві про ухвалення додаткового рішення від 08.09.2023р., то колегія суддів вважає за необхідне відмовити у розподілі цих судових витрат, адже за результатом апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду, апеляційним судом не приймалося нового рішення, що виходячи з приписів ч.ч. 4, 5, 8, 14 ст. 129,  ч. 1 ст. 244, п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України виключає розподіл цих витрат судом апеляційної інстанції. 
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023р. у справі № 908/3468/13 – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з апеляційним переглядом справи № 908/3468/13, в сумі 6 000,00 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Запорізький сталепрокатний завод” на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з апеляційним переглядом справи № 908/3468/13, в сумі 6 000,00 грн.
В решті вимог заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023р. у справі № 908/3468/13 – відмовити.
Видачу наказів відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї додаткової постанови доручити Господарському суду Запорізької  області. 
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна додаткова постанова складена та підписана 28.09.2023 року.

Головуючий суддя                                                                                   А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                          В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                                          Л.А. Коваль