Постанова
Іменем України
                                                                                       
12 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 556/889/22
провадження № 61-10450св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2023 року в складі колегії суддів Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.
 
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
 
У травні 2022 року перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
 
Позов мотивував тим, що  ОСОБА_1 допустив порушення умов договору оренди б/н від 30 грудня 2016 року, укладеного з головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, а саме нецільове використання земель сільськогосподарського призначення для незаконного добування піску, що заподіює істотної шкоди навколишньому природному середовищу та є підставою для розірвання договору оренди.
 
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено в зв`язку з недоведеністю прокурором наявності правових підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою від 15 червня 2023 року Рівненський апеляційний суд:
апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури Романчука Павла Івановича задовольнив частково;
рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 січня 2023 року скасував;
провадження у справі закрив та повідомив позивача, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спір у справі, яка переглядається, виник між прокурором та фізичною особою щодо користування землями фермерського господарства, тому повинен розглядатися господарським судом незалежно від того, чи створив ОСОБА_1 фермерське господарство. 
 
Аргументи учасників справи
 
У липні 2023 року прокурор подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просив її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивував тим, що відповідач після отримання в оренду спірної земельної ділянки не створив фермерське господарство, а тому спірна земельна ділянка не належить до земель фермерського господарства, а правовідносини між сторонами є цивільно-правовими. Вказує, що отримання громадянином земельної ділянки для ведення фермерського господарства не свідчить про те, що між ним та органом державної влади виникли господарські правовідносини, оскільки матеріали справи не містять доказів про здійснення орендарем фермерської (господарської) діяльності на отриманій земельній ділянці. 
 
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
 
При перегляді в касаційному порядку судових рішень суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Ухвалою від 16 серпня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження в справі та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.
 
В ухвалі від 16 серпня 2023 року з урахуванням положень статей 389, 394 ЦПК України Верховний Суд указав, що наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
У серпні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що на підставі наказу головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 17/5337/16-16-СГ від 20 грудня 2016 року з ОСОБА_1 укладено договір оренди землі б/н від 30 грудня 2016 року.
 
За умовами договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 5,405 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером 5620880600:04:024:021 на строк 7 років із внесенням орендної плати в сумі 1766,16 грн на рік.
 
Право оренди земельної ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 13 січня 2017 року, номер запису про інше речове право 18586447.
 
У пунктах 15, 16 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки: «для ведення фермерського господарства».
 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 5620880600:04:024:0215 та площею 5,405 га зареєстрована на праві комунальної власності за Полицькою територіальною громадою в особі Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області. 
 
Апеляційний суд установив, що до 2022 року ОСОБА_1 на спірній земельній ділянці здійснював господарську діяльність (вирощував сільськогосподарську продукцію) без створення фермерського господарства.
 
Позиція Верховного Суду
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
 
Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
 
У статті 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. 
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
 
За змістом статті 31 Земельного кодексу України, статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
 
Таким чином земельна ділянка, що надається для ведення фермерського господарства, є основною та необхідною умовою для здійснення фермерським господарством господарської діяльності у сфері товарного сільськогосподарського виробництва.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20) зазначено, що: 
 
«земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:
1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства;
2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.
 
Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства. Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі.
 
Аналізуючи відносини щодо створення фермерського господарства і набуття ним права власності (користування) землею, можна зробити висновок, що de jure отримує землю фізична особа - засновник фермерського господарства, однак de facto він діє в інтересах створюваного ним фермерського господарства.
 
У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання».
 
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що в кожній окремій справі, від висновків у яких колегія суддів просила відступити, юрисдикція спору ставилася в залежність від обставин справи, які не є визначальними ані з точки зору суб`єктного складу спору, ані з точки зору змісту правовідносин (прав і обов`язків учасників спірних правовідносин). Фактично визначення юрисдикції спору було поставлено в залежність від додержання вимог законодавства в межах фактичної процедури створення фермерського господарства, на підставі чого і подано позов. Підхід до визначення юрисдикції залежно від обставин, які встановлюватимуться після відкриття провадження у справі, під час розгляду справи по суті, значно ускладнює вибір юрисдикції, що, в свою чергу, негативно відображається на доступі до правосуддя
 
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 жовтня 2022 року в справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20) зробила висновок, що: «спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство».
 
У справі, що переглядається, встановивши, що спір виник між прокурором та фізичною особою з приводу користування земельною ділянкою з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства», апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що незалежно від того, чи створив ОСОБА_1 фермерське господарство, справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, у зв`язку з чим провадження в справі підлягає закриттю.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без дотримання норм матеріального або процесуального права, взв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - залишенню без змін.
 
З урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають залишенню за позивачем.
 
Щодо клопотання про розгляд справи за участі прокурора
 
У касаційній скарзі прокурор просив розглядати справу за участі представника Офісу Генерального прокурора.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Згідно частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що попередній розгляд справи у суді касаційної інстанції проводиться без повідомлення учасників справи. 
 
За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про участь у судовому засіданні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
У задоволенні клопотання першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури про участь у судовому засіданні відмовити.
 
Касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення.
 
Постанову Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
                                                                                                  І. О. Дундар
 
                                                                                                                   М. М. Русинчук