Дата документу 25.08.2023 Справа № 334/10003/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/10003/21 Головуючий у 1 інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1200/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2023 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романюха Дмитро Миколайович, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, 
В С Т А Н О В И В:

 В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

До винесення рішення у справі по суті позовних вимог представником відповідача  ОСОБА_2 - адвокатом Рогозіним О.В. подано заяву про стягнення з позивача судових витрат у розмірі 45 000 грн., в обґрунтування якої вказується на те, що між адвокатом та відповідачем ОСОБА_2 06.01.2022р. укладено договір про надання правової допомоги, на виконання умов якого адвокатом надана правова допомога, за яку відповідач сплатила 45 000 грн. Керуючись приписами статті 137 ЦПК України, просив стягнути вказану суму судових витрат з позивача на користь відповідача.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романюха Д.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні 
заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романюха Д.М., зазначає, що суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають значення для ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на правову допомогу відповідачеві за рахунок позивача. Суд при вирішення питання про витрати не взяв до уваги, що рішення ухвалене на користь відповідача не внаслідок надання їй відповідного захисту адвокатом Рогозіним О.В. шляхом формування певної правової позиції, а внаслідок того, що судом визнано, що ОСОБА_2 не виступала у цих відносинах у якості самостійної сторони (тобто не вчиняла юридично значимих дій, спрямованих на набуття саме нею певних цивільних прав та обов`язків), що виключає можливість задоволення вимог до неї в порядку стягнення грошових коштів за приписами статті 1212 ЦК України. Тому суд, на думку апелянта, мав відмовити в задоволенні заяви про витрати на правову допомогу відповідно до вимог ч. 3 статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Крім того, суд першої інстанції порушив процесуальний порядок ухвалення додаткового рішення стосовно вирішення питання про судові витрати. Суд першої інстанції отримав заяву з доданими доказами витрат на правову допомогу від адвоката Рогозіна О.В. до ухвалення рішення по суті. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно та неправомірно ухвалив додаткове рішення від 29.03.2023р., а не вирішив питання судових витрат одночасно із вирішенням позову по суті 10 лютого 2023 року. 

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Оскільки справа по суті спору відноситься до малозначних, то апеляційна скарга на похідне від такого спору процесуальне рішення – додаткове рішення про судові витрати має вирішуватись в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року заяву сторони відповідача задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. В іншій частині заяви відмовлено.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за зая-
вою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не 
вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та 
витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має 
сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Встановлено, що адвокатом Рогозіним О.А. на стадії розгляду справи судом першої інстанції надавалась правова допомога відповідачу ОСОБА_2 , про що надано ордер до договору про надання правової допомоги від 06.01.2022р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 06.01.2022р. і додаткова угода № 1 до цього договору (т.1 а.с. 86, 87, 223-226).

Відповідно до пп. 4.2, 4.3 договору про надання правничої допомоги, гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, а його розмір не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. 
У відповідності до п. 4.6 договору, факт наданої правової допомоги підтверджуєть-
ся актом наданих послуг.

Пунктом 4.7 договору визначено, що клієнт сплачує гонорар згідно додаткової угоди до цього договору та на підставі рахунку, а в пункті 4.8 узгоджено, що гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. 

У додатковій угоді № 1 визначено, що вартість 1 години роботи адвоката становить 3000 грн., а також 3000 грн. складає участь адвоката у кожному судовому засіданні.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 05.12.2022р. загальна вартість послуг адвоката склала 45 000 грн., зокрема, складання відзиву – 6000 грн., складання додаткових пояснень – 6000 грн., складання двох адвокатських запитів – 3000 грн., участь у 10 судових засіданнях – 30 000 грн., та на цю суму адвокатом було виставлено рахунок ОСОБА_2 № 05/12/2022 від 05.12.2022р. ( т. 1 а.с. 227, 229).

Сплату вказаної суми у розмірі 45 000 грн. ОСОБА_2 адвокату Рогозіну О.В. сторона відповідача підтверджує прибутковим касовим ордером № 15 від 05.12.2022 ( т. 1 а.с. 228). 
Стороною позивача були подані письмові пояснення щодо необґрунтованості компенсації витрат відповідача, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги ( т. 2 а.с. 1-2).

У вказаній заяві адвокат позивача ОСОБА_1 – Романюха Д.М. зазначив, що сторона відповідача у відзиві не подала попередній розрахунок витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні; також вважає суттєво завищеним розмір витрат, оскільки згідно із висновком експерта № 2-08/02 від 08.02.2023, долученим до цієї заяви, середня вартість однієї години надання послуг з представництва в суді та складання процесуальних документів адвокатами Запоріжжя в 2022 році становить 1160 грн. Тож вважає, що максимальна загальна вартість витрат на правничу допомогу не може бути більшою 19240 грн. 
Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення частково, суд першої інстанції з урахуванням категорії справи, ціни позову та, керуючись загальними принципами пропорційності та співмірності, стягнув 10 000 грн. лише за послуги адвоката щодо участі в судових засіданнях. 

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності задоволення заяви та стягнення витрат на правову допомогу навіть у сумі 10 000 грн., оскільки стороною відповідача не подано попередній розрахунок витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в задоволенні заяви, колегія визнає неспроможними з огляду на наступне.

Колегія щодо цих стверджень наголошує на тому, що процес передбачає необхідність подачі до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, разом з першою заявою по суті спору. У разі подачі стороною такого розрахунку на більш пізніх стадіях, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. 
З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.
Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, №; 905/16/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Встановлено, що адвокатом Рогозіним О.В. складався відзив на позовну заяву, де у пункті 8 було проінформовано про орієнтовну вартість витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 20 000 грн. ( т. 1 а.с. 34). Та колегія вважає, що цим адвокат попередив, що такі витрати будуть в подальшому заявлені стороною відповідача. 

Наступним доводом апелянта є те, що суд порушив норми процесуального права, не вирішивши подану завчасно, до прийняття рішення по суті спору, заяву сторони відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу, разом із рішення від 10 лютого 2023 року.

Проте колегія зазначає, що не вирішення судом питання про судові витрати, зокрема, витрати на правову допомогу одночасно з постановленням рішення по суті спору, не позбавляє права учасника справи подати заяву про ухвалення додаткового рішення, адже усунення такого упущення саме й унормовано приписами статті 270 ЦПК України. 
Та головним є те, щоб докази про витрати на правничу допомогу були подані учасниками справи до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. А ці умови були дотримані стороною відповідача у цій справі, оскільки до ухвалення рішення від 10.02.2023р. вже 05.12.2022 року адвокатом Рогозіним О.В. подано заяв про відшкодування витрат на правничу допомогу.
і.
Також в скарзі зазначається, що у позові позивачу відмовлено не у зв`язку з правильним розробленням тактики захисту інтересів відповідача адвокатом Рогозіним О.В. та його правовою позицією, а через те, що ОСОБА_2 не є суб`єктом відповідальності за приписами статті 1212 ЦК України з урахуванням встановлених обставин справи. Тобто фактично апелянт робить прив`язку до «гонорару успіху», який не може бути присуджено у такому разі на користь відповідача.

Між тим, як слідує з пунктів 4.2, 4.3 договору про надання правничої допомоги, гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, а його розмір не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Тобто такий критерій правової допомоги не узгоджувався між відповідачем та адвокатом Рогозіним О.В., тож застосований при вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу бути не може.

Колегія наголошує, що, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-УІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

           Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Судом були дотримано всі вказані критерії, які встановлені процесуальним законом та підтримані Верховним Судом і зафіксовані у рішеннях ЄСПЛ. 

Так, суд першої інстанції із переліку наданих послуг на суму 45 000 грн. визнав неминучими і необхідними лише витрати щодо участі адвоката Рогозіна О.В. в судових засіданнях, яких з його участю було проведено п`ять: 09.8.2022 ( т. 1 а.с. 148-149), 21.09.2022 (т. 1 а.с. 184-187), 29.09.2022( а.с. 190-191), 14.11.2022 ( т. 1 а.с. 212-213), 
24.01.2023( т. 1 а.с. 247-248), стягнувши витрати у розмірі 10 000 грн., тобто по 2000 грн. за кожне судове засідання. 

З урахуванням зазначеного, колегія повністю погоджується із додатковим рішенням, а також вважає, що підстав для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу стороні відповідача не встановлено. Тому апеляційну скаргу відповідно до приписів статті 375 ЦПК України слід відхилити із залишення без змін оскаржуваного додаткового рішення в цій справі.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романюха Дмитро Миколайович, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 25 серпня 2023 року.

Головуючий:                 С.В. Маловічко 

Судді:         М.С. Гончар 

               Г.С. Подліянова