П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/17908/22	

                                                                                                             Головуючий в І інстанції: Андрухів В.В.
                                                                                Дата та місце ухвалення рішення: 27.04.2023 р. 
                                                                      м. Одеса

        П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

         судді – доповідача – Шеметенко Л.П.
                                      судді – Турецької І.О.
                                      судді –  Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення протиправно утриманого грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.07.2022 року №122, яким було накладено на сержанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - сувора догана та притягнуто до повної матеріальної відповідальності;
- стягнути з військової частини НОМЕР_2 протиправно утримане грошове забезпечення на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування нанесених державі збитків, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 вiд 12.07.2022 року №122.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що аналіз пункту 2 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року № 440, який містить визначення матеріально відповідальної особи, а також положення інших нормативно-правових актів, які визначають підстави матеріальної відповідальності військовослужбовців, свідчить про те, що обов`язковою передумовою притягнення матеріально відповідальної особи до матеріальної відповідальності є передача під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно. Однак, як вважає позивач, відповідачем не було доведено, що майно, у нестачі якого звинувачується позивач, було йому передано під його матеріальну відповідальність, відсутні відповідні акти-прийому передачі.
Також, посилаючись на п. 3.2.4 та п.3.2.5 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, апелянт вказував на те, що і начальник продовольчої служби частини і  начальник речової служби частини відповідають за службу і виконують свої обов`язки відповідно до пункту 3.1.9 цього Положення. Апелянт вважає, що за змістом пункту 3.1.9 цього Положення, за зберігання майна речової служби відповідальний начальник речової служби військової частини, начальник продовольчої служби частини за зберігання майна продовольчої служби, а не ОСОБА_1 .
Аналогічно, на думку апелянта, відповідальною особою за зберігання майна служби пального і мастильних матеріалів є начальник служби пального і мастильних матеріалів військової частини, а не він. Крім того, апелянт посилався на те, що ознайомлення зі  шляховими листами №187, 188, 257, 258 свідчить про те, що він перевіряє лише правильність оформлення дорожнього листа.
Апелянт вказував на те, що відповідачем не було надано доказів передачі колишнім командиром взводу матеріального забезпечення ОСОБА_2 майна, яке рахується втраченим.
Також апелянт не погодився з висновком службового розслідування стосовно його вини у нестачі майна служби охорони державної таємниці (комплектуючих), з огляду на недоведеність з боку відповідача факту передачі командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_3 комплектуючих СА-10 на базі ЗІЛ-131 1982р.в, СА-9 на базі Газ-66 1981 р.в., СА-9 на базі ГАЗ-66 1990р.в,  причепу двовісного №13921195 2-ПН-2 в/ НОМЕР_3 .
Як вважає позивач, акт службового розслідування не містить відомостей, що ОСОБА_1 є матеріально-відповідальною особою, під час службового розслідування відповідачем не враховано відсутність доказів на підтвердження факту, що саме він брав під звітність втрачені матеріальні засоби. Позивачем зазначено, що під час призначення позивача на посаду не було проведено інвентаризації майна матеріальних засобів, що підтверджує факт не передачі під відання позивача втрачених матеріальних засобів.
Апелянт вважає, що вказаним доводам не надано належної правової оцінки судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.
Також позивач звернув увагу на те, що у провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №12023160000000192 від 16.02.2023, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, вчинені у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану) у зв`язку з фактами розтрати майна ВЧ НОМЕР_1 . У вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру командиру ВЧ НОМЕР_1 .
Вказані факти, на думку апелянта, додатково свідчать про сумнівність та необґрунтованість висновків службового розслідування відносно позивача та свідчать про незаконність оскаржуваного наказу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.02.2020 року №42 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 призначено командиром взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 . 
Згідно цього наказу ОСОБА_1  28.02.2020 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків. Підставою видання наказу зазначено: рапорт молодшого сержанта ОСОБА_4 (вх. № 922 від 19.02.2020). 
Також встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 203 від 14.06.2022 року у період з 14.06.2022 року по 16.06.2022 року сержант ОСОБА_5 здав, а старший сержант ОСОБА_6 прийняв справи та посаду тимчасово виконуючого обов`язки командира роти матеріального забезпечення та внаслідок прийому виявлено нестачі майна по службах: автомобільна служба, служба ПММ; продовольча служба; речова служба; служба КЕС;  служба охорони державної таємниці; інженерна служба, у зв`язку з чим складено акт № 25 прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2022р. №212 «Про призначення службового розслідування», відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 та Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-ІХ, на підставі акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 № 25 від 17.06.2022 року, з метою уточнення причин і умов, що сприяли виникненню нестачі військового майна за обліком взводу матеріального забезпечення, а також встановлення ступеня вини сержанта ОСОБА_4 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, призначено службове розслідування стосовно сержанта ОСОБА_4 за фактом нестачі військового майна, виявленої в ході приймання та здавання справ і посади командира взводу матеріального забезпечення.
За результатами проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування за фактом нестачі військового майна, виявленої в ході приймання та здавання справ і посади командира взводу матеріального забезпечення від 01.07.2022р.
1.          У зазначеному акті стосовно виявлення нестачі по речовій службі зазначено, що «в ході службового розслідування встановлено, що відповідно до Акту № 79 інвентаризації речового майна речової служби військової частини НОМЕР_1 , за результатами проведеної інвентаризації речового майна речової служби виявлено, що на відповідальному зберіганні командира взводу матеріального забезпечення сержанта ОСОБА_7 перебуває майно, пойменоване в інвентаризаційному описі речового майна, який міститься в додатках до Акту № 79.
Однак відповідно до Акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 № 25 виявлено нестачу майна речової служби, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_8 та переліченого в додатку 5 до Акту № 25.
Згідно довідки-розрахунку № 12 від 21.06.2022 за матеріально відповідальною особою сержантом ОСОБА_9 рахується втрачене майно речової служби з урахуванням зносу предметів на суму 137 519,97 грн.».
2.          Стосовно виявлення нестачі по службі тилу зазначено, що «в ході службового розслідування встановлено, що відповідно до накладної № 395 від 26.11.2021 сержант ОСОБА_10 отримав, зокрема, табурети армійські в кількості 6 шт., тумбочки армійські в кількості 3 шт.; відповідно до накладної № 258 від 10.11.2020 - стіл офісний в кількості 1 шт., стілець металевий в кількості 1 шт.; відповідно до накладної №405 від 06.12.2021 - шафи шинельні в кількості 3 шт.; відповідно до накладної №67/35 від 26.05.2020 - емаль ПФ-115 сіру в кількості 7 кг; відповідно до накладної № 50 від 09.07.2020 - ящик (скриньку) металевий у кількості 1 шт.
Крім того, згідно накладної № 131 колишнім командиром взводу матеріального забезпечення ОСОБА_11 було отримано, зокрема, багри пожежні в кількості 2 шт., лом пожежний в кількості 1 шт., кошму пожежну в кількості 1 шт.; згідно накладної № 62 від 01.04.2017 - зокрема, цвяхи 70 мм в кількості 5 кг; згідно накладної № 17 зокрема, цвяхи 100 ММ в кількості 5 кг, цвяхи 70 мм в кількості 5 кг. 
Вищеперераховане майно в подальшому було передано та на даний момент рахується за сержантом ОСОБА_9 , що підтверджується виписками з Книги №1 обліку наявності та руху військового майна (КЕС), Книги № 2 обліку наявності та руху військового майна (служба забезпечення), Книги № 5 обліку наявності та руху військового майна (служба забезпечення). Однак відповідно до Акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 виявлено нестачу майна служби тилу, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_3 та переліченого в додатку 6 до Акту № 25.
Згідно довідки-розрахунку № 201 за матеріально-відповідальною особою сержантом ОСОБА_9 рахується втрачене майно служби тилу, з урахуванням зносу предметів, на загальну суму 3704,30 грн.
3.          Стосовно виявлення нестачі по службі охорони державної таємниці, в ході службового розслідування встановлено, що:
1) відповідно до акту прийому-передачі СА-10 на базі ЗІЛ-131, 1982 р.в., в/н НОМЕР_5 сержант ОСОБА_10 прийняв СА-10 на базі ЗІЛ-131 в технічно справному стані;
2) відповідно до акту прийому-передачі СА-9 на базі ГАЗ-66, 1981 р.в., в/н НОМЕР_6 сержант ОСОБА_10 прийняв СА-9 на базі ГАЗ-66 в технічно справному стані;
3) відповідно до акту прийому-передачі СА-9 на базі ГАЗ-66, 1990 р.в., в/н НОМЕР_7 сержант ОСОБА_10 прийняв СА-9 на базі ГАЗ-66 в технічно справному стані;
відповідно до акту прийому-передачі причепу двовісного № 13921195 2-ПН-2, в\н НОМЕР_8 сержант ОСОБА_10 прийняв причеп двовісний 2-ПН-2 в технічно справному стані.
Однак відповідно до Акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 № 25 виявлено нестачу майна служби охорони державної таємниці, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_3 та переліченого в додатку 7 до Акту № 25.
Згідно з актом технічного стану № 146, при перевірці комплектності СА-9 на базі ГАЗ-66, 1990 р.в., в/н 0114H5 виявлено відсутність комплектуючих, перелічених в даному акті технічного стану.
Згідно з актом технічного стану № 147, при перевірці комплектності СА-9 на базі ГАЗ-66, 1981 р.в., в/н НОМЕР_9 виявлено відсутність комплектуючих, перелічених в даному акті технічного стану.
Згідно з актом технічного стану № 148, при перевірці комплектності СА-10 на базі ЗІЛ-131, 1982 р.в., в/н 0109H5 виявлено відсутність комплектуючих, перелічених в даному акті технічного стану.
Згідно з актом технічного стану № 149, при перевірці комплектності причепу двовісного № 13921195 2-ПН-2, в/н НОМЕР_10 виявлено відсутність комплектуючих, перелічених в даному акті технічного стану.
Згідно довідки-розрахунку за матеріально відповідальною особою сержантом ОСОБА_12 рахується втрачене майно служби охорони державної таємниці, з урахуванням зносу предметів, на загальну суму 23895,26 грн.
4.          Крім того, в ході службового розслідування встановлено нестачу у автомобільній службі технічної частини. Так, зазначено, що відповідно до Акту № 67 проведення інвентаризації матеріальних засобів автомобільної служби військової частини НОМЕР_2 станом на 01.01.2022 року рахується на відповідальному зберіганні сержанта ОСОБА_4 автомобільна техніка, перелічена у відомості наявності автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 доданої до Акту № 67. Відповідно до висновків комісії у Акті № 67 наявність, стан кількісного та якісного обліку, організація зберігання майна автомобільної служби, що рахується в підрозділах частини, в цілому відповідають обліковим даним, вимогам чинних керівних документів та забезпечує потребу військової частини в організації бойової підготовки і повсякденній діяльності підрозділів частини.
Однак, відповідно до Акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 виявлено нестачу майна автомобільної служби технічної частини, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_3 та переліченого в додатку 2 до Акту № 25.
У відповідності до актів технічного стану № 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 142, 143, 144, 145, 146, 147, 148, 149, 150, 151, 152, 173 (до Акту № 25 додаються) виявлено факт розукомплектування даної автомобільної техніки, ввіреної сержанту ОСОБА_13 .
Згідно довідки-розрахунку за матеріально відповідальною особою сержантом ОСОБА_9 рахується втрачене майно автомобільної служби, з урахуванням зносу предметів, на загальну суму 89417,56 грн.
5.В акті службового розслідування стосовно нестачі майна по продовольчій службі встановлено, що відповідно до інвентаризаційного опису від 13.12.2021 року за командиром взводу матеріального забезпечення сержантом ОСОБА_14 рахується майно, перелічене в інвентаризаційному описі.
Однак, відповідно до Акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 № 25 виявлено нестачу майна продовольчої служби тилу, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_3 та переліченого в додатку 4 до Акту № 25.
Згідно актів технічного стану № 155, 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 165, 166, 167, 168, 169, 170, 171, 172 виявлено нестачу майна продовольчої служби тилу, яке рахується за сержантом ОСОБА_15 .
Згідно довідки-розрахунку № 91 вартість шкоди, завданої державі нестачею майна продовольчої служби тилу, з урахуванням зносу предметів, складає суму 71626,41 грн.
Згідно довідки-розрахунку № 92 вартість шкоди, завданої державі нестачею майна продовольчої служби тилу, з урахуванням зносу предметів, складає суму 7025,84 грн. (сім тисяч двадцять п`ять гривень 84 копійки).
6. По службі пального і мастильних матеріалів встановлено, що відповідно до відомості визначення вартості матеріальних активів служби пального i мастильних матеріалів сержант ОСОБА_10 отримав антифриз М-40 в кількості 461,70 кг. Однак відповідно до Акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_4 виявлено нестачу майна служби пального і мастильних матеріалів, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_3 та переліченого в додатку 3 до Акту № 25, а саме - антифриз М-40 в кількості 108,7 л. 
Крім того, відповідно до рапорту командира взводу матеріального забезпечення старшого сержанта ОСОБА_16 від 01.07.2022 року та доданих до нього документів (талонів чекових вимог, накладних, роздавальних відомостей) в ході прийняття справ та посади командира взводу матеріального забезпечення під час опрацювання донесення були виявлені роздавальні відомості на отримання пального у кількості 4239 л/3606 кг, якого немає, а згідно шляхових листів вже списано. Зазначено, що у зв`язку з тим, що сержант ОСОБА_10 впродовж певного часу не проводив звірки зі службою пального і мастильних матеріалів у підрозділі накопичилась певна кількість пального, не списаного з обліку взводу матеріального забезпечення, за рахунок якого було списано пальне за шляховими листами. В подальшому виникли розбіжності в обліку пального між взводом матеріального забезпечення та службою пального і мастильних матеріалів.  
Згідно довідки-розрахунку №2 на утримання вартості майна служби пального і мастильних матеріалів відшкодуванню підлягає сума 96122,94 грн.
7. Стосовно виявлення нестач по інженерній службі в ході службового розслідування встановлено, що відповідно до Акту № 28 інвентаризації інженерного майна, проведеної у військовій частині НОМЕР_1 в період з 27.10.2021 по 10.12.2021, на відповідальному зберіганні сержанта ОСОБА_4 перебувало наступне майно інженерної служби: лопати саперні БСЛ-110 в кількості 2 шт.; теслярські А-2 в кількості 2 шт.; ломи звичайні в кількості 2 шт.
Однак, відповідно до Акту прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_11 № 25 виявлено нестачу майна інженерної служби, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення сержанту ОСОБА_3 та переліченого в додатку 9 до Акту № 25.
У висновку службового розслідування зазначено, що згідно відомості щодо визначення залишкової вартості втраченого військового майна інженерної служби, яке рахується за взводом матеріального забезпечення, за матеріально відповідальною особою сержантом ОСОБА_9 рахується втрачене майно інженерної служби, з урахуванням зносу предметів, на загальну суму 19,74 грн (дев`ятнадцять гривень сімдесят чотири копійки).
Таким чином, в ході службового розслідування було встановлено, що сержант ОСОБА_10 , обіймаючи посаду командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 та будучи матеріальною відповідальною особою, через власну недисциплінованість, необережність та відсутність контролю за господарством підрозділу, не маючи прямого умислу, допустив нестачу ввіреного йому військового майна номенклатури квартирно-експлуатаційної служби, речової служби, служби охорони державної таємниці, автомобільної служби, продовольчої служби, служби пального i мастильних матеріалів та інженерної служби на загальну суму з урахуванням зносу предметів 429332,02 грн. 
Як встановлено з матеріалів службового розслідування, ОСОБА_10 під час проведення службового розслідування від надання пояснень відмовився, пославшись на ст.63 Конституції України, що підтверджується бланком пояснень від 28.06.2022 року.
За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку про порушення позивачем вимог статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, пунктів 3.1.9, 3.2.33 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, у зв`язку з чим було запропоновано накласти на сержанта ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, притягнути його до повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду на суму 429  332,02 грн. та не виплачувати премію за липень 2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022р. №122 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі військового майна, виявленої в ході приймання та здавання справ i посади командира взводу матеріального забезпечення», за порушення вимог статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, пунктів 3.1.9, 3.2.33 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, накладено на сержанта ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX притягнуто сержанта ОСОБА_4 до повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду на суму 429332,02 грн. та згідно з абзацом 10 частини 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, наказано не виплачувати сержанту ОСОБА_3 премію за липень 2022 року.
Не погоджуючись з вказаним наказом в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності та до повної матеріальної відповідальності, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний наказ від 12.07.2022 року №122 про притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності прийнятий командиром військової частини A1785 року правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування в частині, що стосується позивача.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24.03.1999 року № 548-XIV (далі – Статут).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Положеннями 5 та 6 Статуту визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири (п. 7 Статуту). 
Відповідно до ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Положеннями ст. 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року № 300 було затверджено Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, яке визначає основи організації та ведення військового (корабельного) господарства; права та обов`язки посадових осіб військової частини (корабля) та з`єднання, пов`язані з веденням військового (корабельного) господарства; порядок планування та здійснення контролю господарської діяльності; порядок організації матеріально-технічного, аеродромно-технічного, ветеринарного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного, фінансового та іншого забезпечення; порядок приймання і здачі посади та облікової документації особами, на яких покладено ведення військового (корабельного) господарства та ін. (далі – Положення).
Згідно п. 1.3 Положення, це Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України застосовується для всіх військових частин, кораблів, установ,  військово-навчальних закладів, організацій та з`єднань Збройних Сил України на мирний та воєнний час при розташуванні у місцях постійної дислокації.
Пунктом 3.1.1 Положення передбачено, що посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства,  відповідають  за  це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та цього Положення.
Згідно п. 3.1.3 Положення при виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань він має право вживати у встановленому законом порядку  заходів щодо відшкодування завданих державі збитків, а у випадках скоєння злочинів - порушувати кримінальну справу та проводити дізнання.
Відповідно до п. 3.1.9 Положення усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, зокрема: знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень,  настанов,  інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства  та неухильно керуватись ними у своїй діяльності; організовувати та  контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх  витратами (використанням),  втратами,  нестачами,  псуванням і розкраданням;  організовувати проведення (у  встановлені терміни) перевірок та  документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризацію  матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі); вести узагальнений облік втрачених  матеріальних засобів за підпорядковані служби (підрозділи) в натуральних або вартісних показниках; знати наявність, стан, тактико-технічні характеристики та правила експлуатації озброєння, бойової, іншої техніки у підпорядкованих службах (службі) та вміти організувати їх експлуатацію і ремонт; вживати заходів щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, слідкувати за справним станом обладнання постів, огороджень, технічних  засобів охорони, зв`язку та сигналізації.
При цьому, відповідно до п. 3.2.33 командир взводу тилового забезпечення частини відповідає за господарчу діяльність взводу та виконує свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і пункту 3.1.9 цього Положення. 
Командир взводу тилового забезпечення підпорядкований заступнику командира частини по тилу. Крім того, він повинен: контролювати роботу особового складу взводу щодо виконання правил зберігання та обліку матеріальних засобів, утримання складів, їдалень, майстерень по ремонту речового майна та підтримання у них установленого порядку; організовувати забезпечення гарячою їжею особового складу управління частини та підрозділів, які не мають штатних польових кухонь, на польових заняттях та навчаннях; стежити за підтримкою у чистоті території частини, прилеглої до складів, їдальні та майстерні по ремонту речового майна; відповідати за обробку землі,  закріпленої за військовою частиною, та вирощування кормів для потреб підсобного господарства; брати участь у виконанні заходів по службах тилу, передбачених річним господарським планом; безпосередньо виконувати заходи та роботи, пов`язані з веденням підсобного господарства; відповідати за утримання та годівлю тварин у підсобному господарстві.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 551-XIV.
Відповідно до ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.
Відповідно до п.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст. 83, 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що у разі, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-ІХ).
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п. 5 ст. 1 Закону № 160-ІХ).
За положеннями ст. 2 цього Закону його дія поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).
Згідно ст. 3 Закону № 160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частиною 2 статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-ІХ).
Статтею 6 Закону № 160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Згідно положень ст. 8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Статтею 9 Закону № 160-ІХ передбачені обставини, що виключають матеріальну відповідальність. Так, завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Згідно ст. 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) визначає Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440 (далі за текстом - Інструкція №440).
Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.
За визначенням п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.
За обставин даної справи, під час прийому-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , яку обіймав позивач – ОСОБА_10 , було виявлено факт нестачі військового майна за обліком взводу матеріального забезпечення, що і стало підставою для призначення командиром військової частини НОМЕР_1 службового розслідування згідно наказу від 17.06.2022 року № 212.
При цьому з матеріалів справи встановлено, що під час приймання-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення між ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , комісією, утвореною з числа посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , був складений акт № 25, у якому зазначено наступне: підрозділ укомплектований особовим складом згідно книги Ф-1 на 96 %, озброєнням та технікою на 90 %, за ШПК відсутні такі посади як головний старшина, старшина (або відповідального за майно, окрім командира взводу), техніка взводу (або відповідального за стан техніки, окрім командира взводу). Також вказано, що підрозділ забезпечений матеріальними засобами по підпорядкованих службах згідно відомостей, що додаються до акту, стан їх зберігання незадовільний. 
За результатами перевірки кожної служби встановлено недостачі по номенклатурі квартирно-експлуатаційної служби, речової служби, служби охорони державної таємниці, автомобільної служби, продовольчої служби, служби пального i мастильних матеріалів та інженерної служби, що відображено у відомостях наявності та якісного стану матеріальних засобів по кожній окремій службі, які є додатками до вказаного акту.
Зазначений вище акт окрім голови та членів комісії, підписаний сержантом ОСОБА_17 та старшим сержантом ОСОБА_6 .
В ході проведення службового розслідування були досліджені наявні документи інвентаризації військового майна, документи, які підтверджують факти прийняття ОСОБА_9 ввіреного військового майна, документи обліку військового майна, яке було ввірено позивачеві, а також відомості наявності та якісного стану матеріальних засобів по кожній окремій службі, які є додатками до акта приймання-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення № 25.
За наслідком дослідження зазначених документів, які долучені до матеріалів службового розслідування, підтверджено факт нестачі військового майна, ввіреного командиру взводу матеріального забезпечення ОСОБА_3 на загальну суму 429332,02 грн.
Заперечуючи правомірність оскаржуваного наказу, апелянт, в тому числі, посилався на не доведення відповідачем факту передачі позивачеві під його матеріальну відповідальність військового майна.
Однак з вказаними доводами неможливо погодитись з огляду на надані відповідачем докази, які підтверджують факт прийняття позивачем військового майна, а також наявність військового майна, нестачу якого в подальшому встановлено актом приймання-передачі посади командира взводу матеріального забезпечення,  станом на час призначення позивача на посаду,  в силу зайняття якої йому було ввірено військове майно.
Так, відповідачем були надані копії накладних, в яких міститься підпис позивача про прийняття військового майна, Книги обліку наявності та руху військового майна, акти прийому-передачі військового майна (особисто підписані позивачем), які засвідчують факт прийняття ним військового майна, акти інвентаризації, які засвідчують факт наявності ввіреного позивачу військового майна станом на час призначення його на посаду та його перебування на цій посаді до часу звільнення, коли встановлено факт нестачі.
Також відповідачем були надані накладні, які засвідчують факт прийняття військового майна колишнім командиром взводу матеріального забезпечення та його наявність під час зайняття позивачем вказаної посади.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що факт прийняття позивачем справ та посади 28.02.2020 року підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28.02.2020 року №42. При цьому, як правильно зазначено судом, будь-яких доказів того, що під час прийняття позивачем 28 лютого 2020 року посади командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_11 військове майно, нестача якого виявлена Актом № 25 від 17.06.2022 року, було відсутнє і він його не приймав, та при цьому доповів рапортом безпосередньому командиру про нестачу майна, позивач суду не надав. 
Колегія суддів зазначає, що посада, яку обіймає позивач, обумовлює виконання обов`язків, пов`язаних зі здійсненням відповідного контролю за збереженням ввіреного йому військового майна, контролю роботи особового складу взводу щодо виконання правил зберігання та обліку матеріальних засобів.
Таким чином наданими відповідачем доказами підтверджено факт передачі позивачу в силу посади, яку він обіймав, військового майна, та за збереження якого позивач відповідальний  за характером покладених на нього службових обов`язків. 
Посилання позивача на те, що саме начальники відповідних служб (автомобільної служби, служби ПММ; продовольчої служби; речової служби; служби КЕС; служби охорони державної таємниці; інженерної служби) в силу норм Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300 є відповідальними за збереження майна у відповідних службах, а тому саме вони є матеріально-відповідальними особами, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Дійсно, нормами Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300 на начальників відповідних служб покладено певні обов`язки з правильного утримання, зберігання військового майна, з регулярної перевірки його наявності та якості, обліку та звітність щодо такого майна.
Як встановлено судом апеляційної інстанції за невиконання/неналежне виконання таких обов`язків, визначених Положенням, начальників речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , автомобільної служби технічної частини військової частини НОМЕР_1 , продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу  командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року № 122 також було притягнуто до дисциплінарної відповідальності  у вигляді догани. 
В свою чергу, положеннями п. 14 Інструкції № 440 передбачено, що на начальників служб військових частин, начальників організаційно-планових підрозділів та підрозділів територіального забезпечення військ (далі - ПТЗВ) центрів забезпечення, а також посадових (службових) осіб, які ведуть облік військового майна, обов`язки матеріально відповідальних осіб не покладаються.
Вказане свідчить про безпідставність доводів апелянта про те, що начальники відповідних служб є матеріально-відповідальними особами.
Посилання апелянта на те, що ним не підписувався акт № 79 інвентаризації речового майна речової служби військової частини НОМЕР_1 та цей акт не підтверджує факту, що втрачене майно було йому ввірено, колегія суддів також відхиляє, з огляду на те, що інвентаризація речового майна речової служби згідно акту № 79 проводилась комісією на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2021 року № 325 з метою встановлення фактичної наявності речового майна, їх якісного стану і комплектності, запобігання втрат, нестач, крадіжок, здійснення належного обліку в військовій частині НОМЕР_1 . Вказаний акт засвідчує факт наявності речового майна речової служби військової частини НОМЕР_1 станом на грудень 2021 року, тобто на час перебування позивача на посаді командира взводу матеріального забезпечення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що одним із додатків до акту інвентаризації речового майна речової служби № 79 є інвентаризаційний опис основних засобів (Розписка), підписаний командиром взводу матеріально-технічного забезпечення Топчієм, в якому перелічене майно речової служби військової частини НОМЕР_1 , недостачу якого виявлено у червні 2022 року під час передачі позивачем посади.
Своїм підписом у вказаному інвентаризаційному описі позивач засвідчив, що усі цінності, пойменовані в цьому інвентаризаційному описі перевірені комісією в натурі за його присутності та внесені в опис, у зв`язку з чим претензій до інвентаризаційної комісії він не має. Також підписом позивача засвідчено, що цінності, перелічені в описі перебувають на його відповідальному зберіганні, що безпосередньо свідчить про те, що ОСОБА_5 є матеріально-відповідальною особою стосовно цього майна, яке було йому ввірено на зберігання.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання апелянта на безпідставність висновків комісії стосовно відповідальності ОСОБА_7 за нестачу майна служби пального і мастильних матеріалів, з огляду на те, що згідно шляхових листів він лише перевіряє правильність оформлення дорожнього листа.
Так, в ході проведення службового розслідування було встановлено, що відповідно до рапорту командира взводу матеріального забезпечення старшого сержанта ОСОБА_16 від 01.07.2022 року та доданих до нього документів (талонів чекових вимог, накладних, роздавальних відомостей) в ході прийняття справ та посади командира взводу матеріального забезпечення під час опрацювання донесення були виявлені роздавальні відомості на отримання пального у кількості 4239 л/3606 кг, якого немає, а згідно шляхових листів вже списано. 
Судом були досліджені наявні в матеріалах справи шляхові листи № 187, № 188, 257, №258, в яких містяться відомості щодо витрат пального та паливно-мастильних матеріалів, правильність складання яких засвідчена позивачем, тобто підтверджено не формальне оформлення всіх обов`язкових граф, а засвідчено факт відпуску пального. В свою чергу за встановлення факту відсутності пального, яке було списано за шляховими листами, які засвідчені позивачем, а також враховуючи встановлення факту невиконання службових обов`язків позивачем в частині контролю за зберіганням та обліком ввіреного майна, колегія суддів вважає доводи позивача про відсутність його вини у встановленій нестачі безпідставними.
Також в апеляційній скарзі апелянт посилався на безпідставність висновків комісії про те, що за ним рахується втрачене майно служби охорони державної таємниці. Апелянт вказував на те, що за актами прийому-передачі йому було передано майно:  СА-10 на базі ЗІЛ-131, 1982 р.в., в/н НОМЕР_5 , СА-9 на базі ГАЗ-66, 1981 р.в., в/н НОМЕР_6 , СА-9 на базі ГАЗ-66, 1990 р.в., в/н НОМЕР_7 , причеп двовісний № 13921195 2-ПН-2, в/н НОМЕР_8 , однак підтвердження передачі будь-яких комплектуючих відсутні.
В ході проведення службового розслідування було встановлено, що дійсно за актами прийому-передачі позивачу було передано майно: СА-10 на базі ЗІЛ-131, 1982 р.в., в/н НОМЕР_5 , СА-9 на базі ГАЗ-66, 1981 р.в., в/н НОМЕР_6 , СА-9 на базі ГАЗ-66, 1990 р.в., в/н НОМЕР_7 , причеп двовісний № 13921195 2-ПН-2, в/н НОМЕР_8 у технічно справному стані. Однак,  згідно з актами технічного стану № 146, №147, №148, №149 ввірене позивачу майно, перелічене вище виявлено без комплектуючих, які визначають його задовільний технічний стан, що свідчить про недотримання вимог щодо збереження військового майна та безпідставність тверджень позивача в цій частині.
Проведеним службовим розслідуванням було підтверджено, що сержант ОСОБА_1 , обіймаючи посаду командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 та будучи матеріальною відповідальною особою за вказаною посадою, через власну недисциплінованість, необережність та відсутність контролю за господарством підрозділу, не маючи прямого умислу, допустив нестачу ввіреного йому військового майна номенклатури квартирно-експлуатаційної служби, речової служби, служби охорони державної таємниці, автомобільної служби, продовольчої служби, служби пального і мастильних матеріалів та інженерної служби на загальну суму, з урахуванням зносу предметів, 429332,02 грн. (чотириста двадцять дев`ять тисяч триста тридцять дві гривні 02 копійки).
Таким чином, позивачем був вчинений дисциплінарний проступок, що стало наслідком притягнення його згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року № 122 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
Позивач у поданій апеляційній скарзі також посилався на те, що у кримінальному провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №12023160000000192 від 16.02.2023, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, вчинені у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану), у зв`язку з фактами розтрати майна ВЧ НОМЕР_1 повідомлено про підозру командиру ВЧ НОМЕР_1 . Однак, вказані обставини, на думку суду, не впливають на предмет розгляду даної справи та жодним чином не спростовують факт допущення порушення службової дисципліни позивачем. 
При цьому, з огляду на службові обов`язки командира військової частини, визначені Статутом, а також покладену відповідальність, вказана посадова особа може нести індивідуальну відповідальність за ті чи інші порушення, в тому числі може бути притягнута до кримінальної відповідальності, у разі встановлення її вини у вчиненні злочину.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності та обґрунтованості оскаржуваного наказу від 12.07.2022 року № 122 в частині, що стосується позивача та відсутності підстав для його скасування. 
Оскільки позовна вимога про стягнення з військової частини НОМЕР_2 протиправно утриманого грошового забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків є похідною від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року №122, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав і для її задоволення.
Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,           суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених  ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 22.09.2023 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                      Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          І.О. Турецька

Суддя:                                                                                                          О.А. Шевчук