КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/5732/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10778/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И 
21 липня 2023 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Білич І.М., Березовренко Р.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Линдюка Святослава Степановича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року про відмову у видачі судового наказу у складі судді Яровенко Н.О.,
у цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 , -
 
                                                         В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2023 року ТОВ " Інвестбудгаличина" звернувся у суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 на свою користь  заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з червня 2021 року по березень 2023 рік в розмірі 23 625 грн 43 коп., судовий збір у розмірі 268 грн 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 681 грн. 27 коп.
 
12 травня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Інвестбудгаличина"  заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з червня 2021 року по березень 2023 рік - 23 625 грн 43 коп. та судовий збір у сумі 268 грн 40 коп.
 
Ухвалою Дніпровським районним судом міста Києва від 12 травня 2023 року у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3 681 грн 27 коп. відмовлено.
 
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду адвокат Линдюк С.С. в інтересах ТОВ «Інвестбудгаличина» звернувся у суд із апеляційною скаргою.
 
В апеляційній скарзі представник заявника, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції
 
Вказує, що витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України та розподіляються між сторонами відповідно до ст. 137 та ст. 141 ЦПК України. Вказані витрати не відносяться до вимог, що наведені у ст. 161 ЦПК України, проте обов`язково зазначаються у судовому наказі відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі та заперечення у відзиві, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
 
Відповідно до справи, на підтвердження несення заявником витрат на професійну правничу допомогу, до справи долучено договір № 28 про надання правової (правничої) допомоги від 24 лютого 2023 року, специфікацію № 4 до договору № 28 про надання правової (правничої) допомоги від 24 лютого 2023 року, акт наданих послуг № 4 від 28 квітня 2023 року.
 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
 
Частиною 6 ст. 168 ЦПК України передбачено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.
 
Установлено, що 12 травня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Інвестбудгаличина"  заборгованість за житлово-комунальні послуги.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду
 Відмовляючи у видачі судового наказу в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт понесення ТОВ "Інвестбудгаличина"  витрат на професійну правничу допомого у визначено розмірі.
 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права та суперечать правовій позиції  Верховного Суду.
 
Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ст. 167 ЦПК України).
   
Разом з тим,  вирішення  заяви про ухвалення додаткового наказу положеннями  нині діючого процесуального законодавства не передбачено.
 
У цій справі предметом перевірки суду апеляційної інстанції було визначення розміру судових витрат (п. 13 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) у справі, яка була розглянута за правилами наказного провадження.
 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК  України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
Отже,  законодавцем визначено вирішення питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи,  як у випадку  сплати стороною спору таких витрат, так і  відсутності  доказів їх сплати.  
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
 
Між тим, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув й дійшов незаконного висновку щодо відсутності підстав до вирішення питання стягнення справі витрат на професійну правничу допомогу з причин відсутності доказів їх понесення стороною спору. 

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Отже, оскаржувана  ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
Одночасно колегія суддів звертає увагу на наступне.
 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
 
Для цілей розподілу судових витрат:
 
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
 
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно  п. 3  ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може  за заявою учасників справи чи з власної ініціативи  ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Отже, законодавцем визначено спеціальний порядок вирішення питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, який може бути вирішено лише шляхом ухвалення  додаткового рішення та з дотриманням положень, передбачених ст.ст.137,141 ЦПК України.
 
Суд не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
 
За таких обставин,  товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» роз`яснюється право звернення у суд з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи.
 
З огляду на викладене, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
   П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Линдюка Святослава Степановича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» задовольнити частково.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року  про відмову у видачі судового наказу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу скасувати.
 
Постанова суду  набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                 

Судді: