КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 752/23534/19                               Головуючий у суді першої інстанції - Плахотнюк К.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/7040/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2023 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просило (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 52 226,33 грн, яка складається із: заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 45 350,02 грн; трьох відсотків річних у розмірі 2 401,32 грн; інфляційних втрат у розмірі 4 474,99 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», згідно із розпорядженнями Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №1597 від 27 листопада 2008 року, № 1664 від 10 грудня 2008 року є експлуатуючою організацією та обслуговує будинок АДРЕСА_1 .
Відповідачка по справі ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 червня 2009 року.
Вказано, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг від 13 липня 2009 року, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання обслуговувати та проводити поточний ремонт будинку та прибудинкової території, а відповідач - вносити плату за отримані послуги на рахунок позивача.
Позивач зазначає, що боржник щомісячно отримує квитанцію на сплату житлово-комунальних послуг. Плата за комунальні послуги нараховується за затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) тарифами. Проте, внаслідок неналежного виконання відповідачкою договірних зобов`язань в останньої утворилася заборгованість за період з листопада 2016 року по жовтень 2020 року у розмірі 45 350,02 грн,  три відсотки річних у розмірі 2 401,32 грн, а також інфляційні збитки у розмірі 4 474,99 грн. В добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року позовні вимоги ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 45 350,02 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 47 452 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних втрат, ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що в результаті неналежного виконання відповідачкою своїх договірних зобов`язань у останньої утворилась заборгованість за спожиті послуги за період з листопада 2016 року по жовтень 2020 року в розмірі 45 350,02 грн. Вказано, що відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 цієї ж статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, апелянт вважає, що правомірно має право на стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зареєстровано 05.04.2004 за № 1 065 120 000 003544. Основний вид діяльності: комплексне обслуговування об`єктів (а.с.12).
Згідно з розпорядженням Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 1597 від 27 листопада 2008 року будинок за будівельною адресою: АДРЕСА_1 був переданий в експлуатацію ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та зобов`язано заявника прийняти будинок в обслуговування (а.с.5). 
Розпорядженням Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 1664 від 10 грудня 2008 року житловому будинку з підземним паркінгом була присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 (а.с.6).
ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з тарифами, які затверджено розпорядженнями Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг.
Відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 55,10 кв.м., загальною площею 108,80 кв.м, на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 23 червня 2009 року № 995-С/КІ, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (а.с.4).
Згідно з довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 11197812 від 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрована за зазначеною вище адресою з 23 жовтня 2009 року (а.с.15).
13 липня 2009 між позивачем ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинків та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг (а.с.7-9).
Відповідно до розділу 2 цього договору підприємство зобов`язується виконувати комплекс робіт по утриманню будинку, прибудинкової території та створення необхідних умов мешкання в будинку, своєчасне проведення підготовки будинків і технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, обстеження частин будинку та складання необхідних актів тощо. Співвласник зобов`язується не пізніше 1-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частини власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством, за надані послуги тощо. 
Відтак відповідачка є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач.
Звернувшись до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за житлово комунальні послуги за період з листопада 2016 року по жовтень 2020 року у розмірі 45 350,02 грн, а також суму інфляційних нарахувань у розмірі 4 474,99 грн та 3 % річних - 2401,32 грн, що підтверджується розрахунком ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» наданим разом з заявою про зменшення позовних вимог (а.с.91-92).
Суд першої інстанції, часткового задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Ковальська - Житлосервіс», мотивував своє рішення тим, що у зв`язку із тим, що відповідачкою не надано до суду доказів в підтвердження того, що нею належним чином сплачувалися комунальні послуги в оспорюваний період, а також враховуючи, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми боргу за надані послуги, ця вимога підлягає задоволенню. Суд також вказав, що враховуючи той факт, що родина відповідачки є багатодітною, остання мала з позивачем спір щодо розміру вартості наданих їй послуг, то суд доходить висновку про те, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 45 350, 02 грн, а вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 4 474,99 грн та 3 % річних - 2401,32 грн є такими, що не підлягають задоволенню судом.
Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказаний правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги»  визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
09 листопада 2017 року набув чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII на підставі якого втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать, у тому числі житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
В порядку п.2 ч.3 ст.4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
На підставі вимог ст.ст.66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.
Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Внаслідок неналежного виконання протягом тривалого часу зобов`язань щодо оплати комунальних послуг у відповідача перед позивачем за період з листопада 2016 року по жовтень 2020 року виникла заборгованість у розмірі 45 350,02 грн.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону дитинства» з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми та іншими законами України».
Багатодітним сім`ям надаються такі пільги:
1) 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожного члена сім`ї, який постійно проживає в жилому приміщенні (будинку), та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);
2) 50-відсоткова знижка плати за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання та інші послуги) та вартості скрапленого балонного газу для побутових потреб у межах норм, визначених законодавством.
Посилання суду першої інстанції на факт того, що відповідачка по справі має багатодітну сім`ю, а тому не має нести відповідальність відповідно до положень статті 625 ЦК України є нерелевантним, оскільки в судовому порядку було встановлено, що заборгованість виникла з вини відповідачки по справі у зв`язку із неналежним виконанням договірних зобов`язань.
Враховуючи вказані положення закону, а також той факт, що суд першої інстанції дійшов до висновку про порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг, то апеляційний суд доходить висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 2 401, 32 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 474,99 грн, що разом становить 6 876,31 грн.
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки за подачу апеляційної скарги апелянтом було сплачено 3 153 грн, то вказаний розмір судового збору підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача по справі.
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП:  НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (код ЄДРПОУ 32912720, 02072, місто Київ, вулиця Є. Чавдар, 3) інфляційні втрати у розмірі 4 474,99 грн, три відсотки річних у розмірі 2 401,32 грн, що разом становить 6 876,31 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП:  НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (код ЄДРПОУ 32912720, 02072, місто Київ, вулиця Є. Чавдар, 3) понесені судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі 3153 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді : 
              _______________                ________________                 ______________
              М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                    В.О.Фінагеєв