ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6148/23	Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/776/23 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Бершадська Г.В. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Іванюта О.М. 
                                       представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/6148/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник — адвокат Дубовий Артем Михайлович на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.06.2023 року, ухвалене суддею Марциновською І.В., дату складення повного тексту не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року позивач звернувся в суд із вищезазначеною позовною заявою до відповідача.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.05.2023 року позов було задоволено частково — стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 три проценти річних у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання у сумі 16 898, 15 грн. та інфляційних витрат у сумі 110 270, 94 грн. Вирішено питання судового збору та було призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу. Надано позивачу строк 5 днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру таких витрат.
06 червня 2023 року від представника позивача надійшла заява про долучення доказів на підтвердження розміру витрат понесених позивачем. В заяві зазначалось про те, що розмір судових витрат на правничу допомогу становить 12 000 грн., однак в судовому засіданні було уточнено, що оскільки позовні вимоги були задоволені частково, пропорційною буде сума таких витрат у розмірі 11 916 грн., яку просили стягнути з відповідача.
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.06.2023 року заяву задоволено частково — стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
В апеляційній скарзі представник позивача -адвокат Дубовий А.М. просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги щодо стягнення правничої допомоги у сумі 11 916,00 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незаконності додаткового рішення, з посиланням на те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, проте матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Вказував про нерелевантність посилання судом першої інстанції на висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 14.07.2021 року у справі 808/1849/18, з огляду на те, що процесуально фактичні обставини у справах є неоднаковими.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів викладених у ній.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, що не перешкоджає судовому розгляду в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Частково задовольняючи вимоги заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, враховуючи незначну складність та характер справи, а також проаналізувавши реальність наданих адвокатських послуг, їх вартість та необхідність, оцінив їх у 6 000 грн., оскільки вважав, що саме такий розмір відповідатиме критеріям співмірності, реальності та справедливості.
Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду першої інстанції представником позивача було надано договір про надання правової допомоги №01/2021-12-29 від 29.12.2023 року, додаткову угоду №1 від 28.02.2023 року до договору про надання правової допомоги №01/2021-12-29 від 29.12.2023 року, акт про надання правничої (правової) допомоги від 02.06.2023 року.
Як було встановлено судом першої інстанції 29.12.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дубовим А.М. укладений договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати ОСОБА_1 правову допомогу, а саме правничу (правову) допомогу з метою захисту прав та інтересів клієнта у зв`язку з заподіянням йому шкоди внаслідок пожежі, що виникла 24.06.2021 року в приміщенні, де був розташований заклад громадського харчування «Етнографічний дворик «Коловорот».
Пунктом 8 цього договору сторони визначили, що розмір гонорару за представництво інтересів клієнта при розгляді судом першої інстанції справи про відшкодування шкоди становить 30000 грн.
Згідно з п. 8.1 вказаного договору сума гонорару, передбачена п. 8 договору підлягає сплаті клієнтом на користь адвоката до 29.12.2022 року.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 28.02.2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 01/2021-12-29 від 29.12.2023 року сторони дійшли згоди про доповнення договору п. 8.2, який визначає, що розмір гонорару за представництво інтересів клієнта при розгляді судом першої інстанції справи про стягнення на користь клієнта інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на суму коштів у розмірі вартості шкоди, заподіяної пожежею, вказаною у п. 2 договору, за період з 25.06.2021 року до 28.02.2023 року, становить 12000 грн. Так само сторони дійшли згоди, що сума гонорару, встановлена у п. 8.2 договору, підлягає сплаті клієнтом на користь адвоката до 28.02.2024 року.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням відповідача зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, якщо вони є неспівмірними із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі 755/9215/15-ц звертала увагу на наступне. 
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України.
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Як вбачається з матеріалів справи, під час постановлення рішення суду в судовому засіданні не заявлялося клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Під час ухвалення додаткового рішення клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу також не заявлялося.
Крім цього, судом першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні суду було констатовано, що відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З урахуванням того, що відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а стороною позивача було заявлено про понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 11 916, 00 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до переконання, що зазначені витрати на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, підлягають стягненню із відповідача у повному обсязі.
Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про нерелевантність посилання судом першої інстанції на висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 14.07.2021 року у справі 808/1849/18, оскільки в даній справі стороною відповідача подавались, в суд першої інстанції, письмові пояснення щодо стягнення судових витрат, в яких заявлялось про неспівмірність та необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, навідмінну від справи, що є предметом даного розгляду, в якій не заявлялося клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.06.2023 року — скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) 11 916,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29.08.2023 року.        

Головуюча

Судді