ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року                                                                                      Справа № 906/761/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Мельников О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року по справі №906/761/22 (суддя - Кравець С.Г.)
час та місце ухвалення рішення: 5 квітня 2023 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; повний текст рішення складено 12 квітня 2023 року
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз"                                                                                                 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пежо Сітроен Україна"
про стягнення 2 897 370 грн
за участю представників сторін:
від Позивача - Янкевич Л.Д.;
від Відповідача - Лук`янець Л.О.;
від Третьої особи - Луцюк В.В..

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" (надалі – Відповідач; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на   стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пежо Сітроен   Україна" (надалі – Третя особа)) про стягнення боргу в розмірі 1850400 грн, 444670 грн пені та 587300 грн штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором №13 А 330-19181-21 від 7 грудня 2021 року (том 1, а.с. 8-11).
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року в справі №906/761/22 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 15  000 грн. Стягнути з Відповідача на користь Позивача 1  850  400 грн боргу та покладено витрати по сплаті судового збору в розмірі  27  756 грн.  В іншій частині позову відмовлено. Розстрочено виконання даного рішення в частині стягнення боргу в загальному розмірі 1  850  400 грн на шість місяців (кожен платіж по - 308  400 грн) шляхом стягнення не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Вказане рішення мотивоване тим, що станом на дату розгляду справи Відповідач доказів поставки товару не надав, наявність основного боргу визнав у повному обсязі. Щодо заявленої до стягнення пені суд першої інстанції погодився з позицією відповідача у справі, що введення воєнного стану вплинула на його спроможність своєчасного виконання зобов`язань за договором, а саме поставку товару. Суд з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, взявши до уваги розмір нарахованої позивачем пені за договорами, який майже втричі перевищує суму основного боргу, прийшов до висновку про відмову у стягненні пені та штрафу.
Не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням в частині відмови в стягненні пені та штрафу, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року у справі №906/761/22 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 444670 грн та штрафу в розмірі 587300 грн та прийняти в цій частині нове, яким дані вимоги задовольнити, а також скасувати рішення суду в частині задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення суду.  
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що Відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості такого звернення не повідомив. У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий ТПП України чи уповноваженими регіональними ТПП, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за Договором. Введення воєнного стану на території України автоматично не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність, адже протилежного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами. За таких обставин суд першої інстанції помилково прийшов до висновку та прийняв посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин як на підставу для звільнення від сплати нарахованої позивачем пені.
Скаржник стверджує, що відповідач не надав доказів звернення до Позивача з повідомленням про виникнення у нього форс-мажорних обставин та/або істотної зміни обставин та неспроможність в зв`язку з цим виконати обов`язки за Договором для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань по Договору. В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем відповідного повідомлення. Отже, за відсутності в матеріалах справи доказів письмового повідомлення відповідача про настання вищезгаданих обставин, посилання та такі обставини є необґрунтованими. Поняття "Форс-мажорні" обставини ні при яких умовах не включає відсутність коштів та/або неможливість виконання фінансових зобов`язань. Зобов`язання відповідача щодо здійснення всіх фінансових розрахунків є абсолютними та безумовними.
Апелянт звертає увагу суду, що лист Третьої особи в якому йдеться, зокрема про примусове вилучення автомобілів не є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки невиконання взятих Відповідачем зобов`язань не було зумовлено невиконанням згідно з умовами Дилерського договору постачальником – Третьою особою.
Що ж стосується розстрочки виконаня рішення суду, то Скаржник зазначив, що Позтивач під час воєнного стану докладає усіх зусиль для збереження можливості  забезпечувати роботу підприємства в нормальному режимі та продовжувати надавати послуги з розподілу природного газу споживачам усіх категорій, у тому числі для об`єктів Міністерства оборони України, госпіталів, захисних споруд та інших об`єктів, що є вкрай необхідними у воєнний час для життєдіяльності регіону; аварійні бригади працюють на безперервній основі, технічний персонал на  постійній основі забезпечує аварійне відновлення пошкоджених ділянок газопроводу та забезпечує стале функціонування газопостачання в зоні ліцензованої діяльності.
        Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 травня   2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на  рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року. Запропоновано Відповідачу  в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України. 
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 30 травня 2023 року від Відповідача  надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача в якому Відповідач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.  Відповідач вказав, що за умовами пункту 5.1 договору №13А330-19181-21 від 7 грудня 2021 року,  сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили. Обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що виникли незалежно від волі сторін, появу яких сторони не могли передбачити або запобігти їх виникненню, та які включають, не обмежуючись цим, наступне: пожежі, повінь, землетруси, зсуви, інші стихійні лиха та сезонні природні явища, закриття шляхів, проток, перевалів, портів, а також війну, воєнні дії, блокади, терористичні акти, страйки, ембарго, заборону/обмеження експорту/імпорту, акти державних органі. Разом з тим передбачити такі обставини, як воєнні дії, не видавалось можливим на  момент укладання договору, як і те, що відбудуться обставини, які зашкодять виконанню взятих на себе зобов`язань.
Невідворотність (непереборність) обставин (неминучість подій та наслідків) полягало в тому, що 24 лютого 2022 року почалось повномасштабне вторгнення рф на територію України, робота призупинилась. Відповідач об`єктивно не міг отримати будь-які автомобілі від свого імпортера - Третьої особи  (ТОВ "Пежо Сітроен Україна"), оскільки після початку військових дій, відбулось порушення логістики. При цьому альтернативних способів виконання умов Договору  не існувало, адже Третя особа є єдиними офіційним постачальником автомобілів, що були предметом  вказаного договору поставки. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в  принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла  понести. Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції встановлено, що  відповідачем доведеною ту обставину, що вказує на причинно-наслідковий зв`язок між  подіями (воєнні дії в Україні) та неможливістю виконання зобов`язання Відповідачем.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31 травня2023 року в справі №906/761/22 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційних скарг призначено на 28 червня    2023 року об 15:20 год (том 2, а.с. 171). 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 червня 2023 року клопотання представника Третьої особи про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено представнику Третьої особи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцї поза межами приміщення суду за допомогою власних технгічних засобів.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 червня 2023, з підстав, наведених у даній ухвалі, оголошено перерву в судовому засіданні на 19 липня 2023 року об 15:30 хв..
В судовому засіданні від 28 червня та 19 липня 2023 року,    представник Позивача підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив  скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року у справі №906/761/22 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 444670 грн та штрафу в розмірі 587300 грн та прийняти в цій частині нове, яким дані вимоги задовольнити, а також скасувати рішення суду в частині задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення суду.  Позивач вказав, що Відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості такого звернення не повідомив. У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий ТПП України чи уповноваженими регіональними ТПП, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за Договором. Введення воєнного стану на території України автоматично не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність, адже протилежного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами. За таких обставин суд першої інстанції помилково прийшов до висновку та прийняв посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин як на підставу для звільнення від сплати нарахованої позивачем пені. Представник Позивача вказав, що Відповідач не надав доказів звернення до Позивача з повідомленням про виникнення у нього форс-мажорних обставин та/або істотної зміни обставин та неспроможність в зв`язку з цим виконати обов`язки за Договором для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань по Договору. В матеріалах справи відсутні докази отримання Позивачем відповідного повідомлення. Отже, за відсутності в матеріалах справи доказів письмового повідомлення Відповідача про настання вищезгаданих обставин, посилання та такі обставини є необґрунтованими. Представник Позивача зазначає, що  лист Третьої особи в якому йдеться, зокрема про примусове вилучення автомобілів не є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки невиконання взятих Відповідачем зобов`язань не було зумовлено невиконанням згідно з умовами Дилерського договору постачальником – Третьою особою.
В судовому засіданні від 28 червня та 19 липня 2023 року,  представник Відповідача, заперечила проти доводів апеляційної скарги Позивача, просила залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, представник Відповідача вказав, що   за умовами пункту 5.1 договору №13А330-19181-21 від 7 грудня 2021 року,  сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили. Обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що виникли незалежно від волі сторін, появу яких сторони не могли передбачити або запобігти їх виникненню, та які включають, не обмежуючись цим, наступне: пожежі, повінь, землетруси, зсуви, інші стихійні лиха та сезонні природні явища, закриття шляхів, проток, перевалів, портів, а також війну, воєнні дії, блокади, терористичні акти, страйки, ембарго, заборону/обмеження експорту/імпорту, акти державних органі. Разом з тим передбачити такі обставини, як воєнні дії, не видавалось можливим на  момент укладання договору, як і те, що відбудуться обставини, які зашкодять виконанню взятих на себе зобов`язань.
В судовому засіданні  від 28 червня та 19 липня 2023 року,  яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Третьої особи, заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Предстаивн Третьої особи вказав, що невідворотність (непереборність) обставин (неминучість подій та наслідків) полягало в тому, що 24 лютого 2022 року почалось повномасштабне вторгнення рф на територію України, робота призупинилась. Відповідач об`єктивно не міг отримати будь-які автомобілі від свого імпортера - Третьої особи  (ТОВ "Пежо Сітроен Україна"), оскільки після початку військових дій, відбулось порушення логістики. При цьому альтернативних способів виконання умов Договору  не існувало, адже Третя особа є єдиними офіційним постачальником автомобілів, що були предметом  вказаного договору поставки. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в  принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла  понести. Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції встановлено, що  Відповідачем доведеною ту обставину, що вказує на причинно-наслідковий зв`язок між  подіями (воєнні дії в Україні) та неможливістю виконання зобов`язання Відповідачем.
Заслухавши пояснення представника   Позивача, Відповідача, Третьої особи,  дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Позивача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів Північно–західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити частково, рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 444 670 грн пені та 578 300 грн штрафу, виклавши пункт 3 резолютивної частини рішення в  редакції резолютивної частини даної постанови.  В решті рішення Господарського суду Житомирської області  залишити без змін.

При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 7 грудня 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №13А330-19181-21  Договір.
Відповідно до пункту 1.1 Договору, Позивач зобов`язався поставити та передати у власність Відповідача, а Відповідач зобов`язався прийняти та оплатити 16 (шістнадцять) автомобілів марки "Peugeot Rifter L2", об`ємом двигуна 1560 куб.см, 2022 року випуску, найменування моделі, ціна та специфікація до яких міститься в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.
За умовами пункту 2.1 Договору, загальна вартість (ціна) товару за цим Договором становить 8 390  000 грн, включаючи податок на додану вартість. Вартість (ціна) кожної окремої одиниці товару визначається у додатку №1 до цього Договору.
В силу дії пункту 2.3 Договору, Позивач здійснює оплату за одержаний товар згідно наданого Відповідачем рахунка-фактури у безготівковій формі на вказаний у договорі рахунок продавця протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня одержання товару Позивачем.
Відповідно до пункту 3.1 Договору, Відповідач зобов`язався поставити та передати товар Позивачу до 1 липня 2022 року.
За умовами пункту 3.3 Договору передача товару Позивачу здійснюється Відповідачем або уповноваженою ним особою на складі Відповідача  за адресою: 33016, м.Рівне, вул.Будівельників, 10.
Згідно з пунктом 4.2 Договору, у разі порушення Відповідачем строку (строків) поставки товару, визначеного в пункті 3.1 Договору, Відповідач сплачує на користь Позивача пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.
Відповідно до пункту 4.6 Договору сплата штрафних санкцій, встановлених Договором, відшкодування завданих збитків здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з дня пред`явлення стороною відповідної письмової вимоги.
В силу дії пункту 5.1 Договору: сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили. Обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що виникли незалежно від волі сторін, появу яких сторони не могли передбачити або запобігти їх виникненню, та які включають, не обмежуючись цим, наступне: пожежі, повінь, землетруси, зсуви, інші стихійні лиха та сезонні природні явища, закриття шляхів, проток, перевалів, портів, а також війну, воєнні дії, блокади, терористичні акти, страйки, ембарго, заборону/обмеження експорту/імпорту, акти державних органів та інші подібні явища і дії, що унеможливлюють виконання цього договору сторонами.
У відповідності до пункту 5.2 Договору6 при виникненні обставин непереборної сили сторона, виконанню зобов`язань якої перешкоджають такі обставини, повинна письмово сповістити про це іншу сторону протягом 10 (десяти) календарних днів з дати їх появи; достатнім підтвердженням існування обставин непереборної сили є довідка Торгово-промислової палати України; у цьому разі строк виконання зобов`язань за Договором стороною, що перебуває під дією обставин непереборної сили, призупиняється до закінчення терміну дії таких обставин.
Пунктом 5.3 Договору визначено, що у випадку, якщо дія обставин непереборної сили триває більш ніж 3 (три) місяці, сторони можуть припинити дію Договору за взаємною письмовою згодою, без сплати будь-яких штрафних санкцій.
Згідно з пунктом 7.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 1 липня 2022 року, а в частині розрахунків та виконання гарантійних зобов`язань - до закінчення гарантійного строку, визначеного у пункті 6.2 Договору.
Посилаючись на невиконання Відповідачем зобов`язань за Договором  щодо поставки автомобілів, Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку. права з вимогою про стягнення з Відповідача 1 865  400 грн боргу, 444  670 грн пені, 587  300 грн штрафу.

Як встановлено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, згідно з платіжними дорученнями №256 та №258 від 15 лютого 2022 року Відповідач повернув згідно листа №330-Сл-1659-0222 від 14 лютого 2022 року Позивачу кошти у загальному розмірі 4427100 грн. Відповідач у встановлений в пункті 3.1 Договору строк (1 липня 2022 року) не виконав взяті на себе зобов`язання щодо поставки Позивачу автомобілів. З врахуванням встановленого та в сукупності викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що кошти в сумі 1 865  400 грн, станом на звернення з позовом, Відповідач Позивачу не повернув. Після відкриття провадження у справі №906/761/22 Відповідач повернув Позивачу грошові кошти в загальній сумі 15  000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №9286 від 26 вересня 2022 року на суму 5  000 грн, №9305 від 27 вересня 2022 року на суму 5  000 грн, №9311 від 29 вересня 2022 року на суму 5  000 грн (т.1, а.с.98-100).
Враховуючи наведені обставини, які на переконання місцевого господарського суду підтверджуються матеріалами справи і які свідчать про відсутність предмета спору в частині стягнення боргу у розмірі 15  000 грн станом на день розгляду справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення боргу у розмірі 15  000 грн на підставі пункту 2 частини 1  статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Водночас суд встановив, що решта суми в розмірі 1  850  400 грн, сплаченої за Договором, Відповідачем повернута не була та констатовано, що  дана сума заборгованості визнана  представником Відповідача в судовому засіданні, однак просили розстрочити її сплату на 12 місяців.   
Нормою статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 1850400 грн боргу є правомірною, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягає задоволенню. Водночас, Позивач в апеляційній скарзі не оскаржує рішення суду в частині стягнення боргу в сумі 1850400 грн боргу. 
Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак колегія апеляційного господарського   суду не має підстав для перегляду рішення місцевого господарського суду в частині стягнення основного боргу. 

Що ж стосується позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача 444  670 грн пені за період з 1 липня 2022 року по 22 серпня 2022 року та 587  300 грн штрафу, зважаючи на заперечення апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів котрі б підтверджували існування в даній справі форс-мажорних обставин, то колегія суду зауважує наступне.
За умовами статтей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.
Статтею 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за наведеними вище положеннями Господарського кодексу  України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену Законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у Законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.
Таким чином, пеня   може бути встановлена для забезпечення будь-якого договірного зобов`язання (як грошового, так і негрошового), оскільки вона належить до штрафних санкцій.
Згідно частини 4 статті 231 Господарського кодексу України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.
З матеріалів справи судом встановлено, що за умовами пункту 4.2 Договору  сторони не відступали від загального правила, унормованого частиною 6 статтею 232 Господарського  кодексу України.
Як встановлено судом, товар Позивачу поставлено не було, тобто умови Договору не виконані Відповідачем у встановлений строк.
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що поставка здійснена не була, оскільки кінець 2021 року та початок 2022 року був періодом карантинних заходів, які тривали в тому числі і у країні виробника автомобілів - у Франції, де працівників заводу-виробника було переведено на дистанційну роботу, відтак, були затримки у виробництві. 
Також Відповідач просив суд звернути увагу, що 24 лютого 2022 року почалось повномасштабне вторгнення РФ на територію України. Робота підприємств призупинилась. Відповідач, за його твердженням об`єктивно не міг отримати будь-які автомобілі від свого імпортера – Третьої особи, оскільки після початку військових дій, відбулось порушення логістики.
Суд оцінюючи вказані вище доводи апелянта, в розрізі наявних в матеріалах справи доказів оцінюючи їх як окремо так і в сукупності констатує, що дійсно Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУЮ-19, спричиненої коронавірусом 8АД8-СоУ-2" з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантинні обмеження. При цьому з 2020 року Урядом вводились різного роду обмеження, в залежності від рівня захворюваності.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05:30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Пунктом 5.2. Договору передбачено, що при виникненні обставин непереборної сили Сторона, виконанню зобов`язань якої перешкоджають такі обставини, повинна письмово сповістити про це іншу Сторону протягом 10 (десяти) календарних днів з дати їх появи. При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що  Відповідачем про наявність форс- мажорних обставин повідомлено Позивача 14 жовтня 2022 року листом № 972.   
Що ж до доводів стосовно агресії російської федерації як обставини існування форс-мажору, то суд апеляційної інстанції  критично оцінює пасивну поведінку Відповідача щодо виконання зобов`язання за Договором щодо повідомлення про таку обставину  через тривалий проміжок часу (5 місяців) після початку агресії.
В той же час, оцінюючи даний довід апеляційний господарський суд констатує наступне.  
Колегія суддів зазначає, що на момент укладення Договору така обставина, як існування карантинних обмежень, була відома Відповідачу і на переконання апеляційного господарського суду укладаючи Договір, Відповідач apriori знав і розумів про такі обставини і не міг при цього погоджуючи строки поставки не враховувати їх дію, що вказує опосередковано на те, що ковід (який існував ще станом на 2019 рік) міг якимось чином додатково вплинути на поставку товару. 
Частиною першою статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.
Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19 серпня 2022 року в справі №908/2287/17 зазначив, що Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №926/2343/16, від 16 липня 2019 року в справі №917/1053/18 та від 25 листопада 2021 року  в справі №905/55/21. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Колегією суддів враховується, що форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) чи оплату за нього, та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.
З аналізу наведеного вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок, у строк, визначений Договором, доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).
Ключовою ознакою форс-мажору за правилом статті 617 Цивільного кодексу України   є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.
Відповідач вказує, що за даними МОЗ станом на 27 жовтня 2021 року до "червоної зони" епідемічної небезпеки входили Дніпропетровська, Донецька, Запорізька, Миколаївська, Одеська, Рівненська, Сумська та Херсонська області.
Далі станом на 13 грудня 2021 року (тобто станом на кінцеву дату строку виконання договору) до "червоної карантинної зони" входили Вінницька, Волинська, Житомирська, Запорізька, Київська, Миколаївська, Сумська, Хмельницька, Черкаська та Чернігівська області.
Також зазначає, що Франція (країна-виробник автомобілів Peuogout, які є предметом договору) у жовтні, листопаді та грудні 2021 року вийшла на перше місце у світі за захворюваністю на COVID-19, у зв`язку з чим робота підприємств призупинилась, а тому вказані обставини об`єктивно мали вплив на можливість виконання зобов`язань Відповідача.
Вищезазначені твердження Відповідача не беруться апеляційним господарським судом до уваги, оскільки на дату укладення Договору – 7 грудня 2021 року вже діяли карантинні обмеження введені урядом 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУЮ-19, спричиненої коронавірусом 8АД8-СоУ-2", а також діяли обмеження в країні-виробника автомобілів Peuogout, однак це не стало на заваді Відповідачеві взяти на себе зобов`язання в місячний термін поставити замовлені Позивачем автомобілі. Тобто Відповідач мав усвідомлювати всі ризики неможливості виконання договору на дату його укладання. 
При цьому колегія суду констатує, що сторони договору домовились, що зобов`язання по поставці автомобілів мало бути виконано до 1 липня 2022 року, колегією суддів встановлено, що Відповідач не повідомив   Позивача, згідно з вимогами пункту 5.2 Договору, про настання обставин непереборної сили, протягом 10 календарних днів з дати їх виникнення. Дане в свою чергу вказує, що  відсутність доказу досягнення між сторонами домовленостей про зміну чи доповнення договору, продовження строку його дії, продовження строку виконання зобов`язання тощо. 
В той же час, посилання суду першої інстанції на лист ТПП України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1. (який ніби-то підтверджує військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні") також не є правомірним, оскільки дані обставини виникли після спливу строку для виконання зобов`язання Відповідачем і строку вищевказаного терміну дії договору. 
Таким чином суд першої інстанції не надав оцінки таким вирішальним, ключовим і доречним питанням, необхідним для вирішення цієї справи, як: чи є обставини, на які посилається Відповідач, форс-мажорними; чи такі обставини унеможливили виконання його зобов`язань за Договором; чи наявний причинно-наслідковий зв`язок між обставинами виникнення форс-мажору (у разі підтвердження таких обставин) та наслідками неможливості виконання своїх зобов`язань Відповідачем за Договором; чи наявні дії зовнішнього характеру, які виникли без вини та всупереч волі та бажанню Відповідача, які не можна було ні передбачити, ні уникнути; чи стало неможливим повною мірою здійснювати господарську діяльність та виконати зобов`язання, передбачені укладеним Договором, у разі підтвердження наявності таких обставин.
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що починаючи з 2 липня 2022 року Відповідач несе відповідальність за невиконання умов Договору, в силу дії пункту  4.2 Договору, а відповідно  Відповідач зобов`язаний сплачувати на користь Позивача пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.
Відповідно позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 444670 грн пені за період з 1 липня 2022 року по 22 серпня 2022 року та 587300 грн штрафу є підставними та обгрунтованими.
В той же час, суд вважає за можливе  зменшити нарахування  штрафних санкцій до 30% від заявленої суми, а саме в розмірі   133401 грн пені та 173490 грн штрафу.
Суд апеляційної інстанції враховує, що в силу дії частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними та конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічної позиції стосовно застосування приписів статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26 липня 2018 року у справі № 924/1089/17, від 12 грудня 2018 року в справі № 921/110/18, від 14 січня 2019  року в справі № 925/287/18, від 22 січня 2019 року в справі № 908/868/18.
Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.
Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року.
З огляду на що, оцінивши доводи сторін , взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі,  відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача, зважаючи на те, що нарахування та стягнення з Відповідача пені та штрафу за прострочення грошового зобов`язання має слугувати компенсацією Позивачеві негативних наслідків, пов`язаних з порушенням Відповідачем умов Договору, а стягнення з Відповідача штрафу та пені в повному обсязі призведе до невиправданого та надмірного збагачення Позивача (при повному задоволенні, на переконання апелянта, колегії суду, сума санкцій перевищуватиме 50 % боргу, що на переконання суду є надмірним з огляду на те, що не застосування наслідків форс-мажору по суті виникло з факту невчасного виконання Відповідачем Договору щодо повідомлення Позивача про форс-мажор), тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність передбачених статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України виняткових підстав для застосування дискреційних повноважень суду щодо зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу до 30 %, тобто про стягнення з Відповідача 133401 грн пені та 173490 грн штрафу.
Відповідно приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу.
Що ж стосується зазначення Відповідачем у відзиві на позовну заяву від 20 жовтня 2022 року за вих.№980  потання розстрочення виплати заборгованості, згідно наведеного графіку платежів на 14 місяців (том 1, а.с.67-72), зважаючи на заперечення Позивача наведені в апеляційній скарзі щодо розстрочення рішення суду, колегія суддів зауважує таке.
У судовому засіданні місцевого господарського суду представником Відповідача заявлено клопотання про розстрочку сплати заборгованості на 12 місяців.
Відповідно до частини 1  статті 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
В силу дії частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Частиною 3 статтею 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що  підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочення або розстрочення виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.
Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.
У відповідності до частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:  ступінь вини відповідача у виникненні спору;  стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;  стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Клопотання Відповідача про розстрочку заборгованості останній обґрунтовує тим, що Відповідач є Уповноваженим дилером Третьої особи, що підтверджується Дилерським договором, у зв`язку з чим діяльність товариства напряму залежить від діяльності постачальника-імпортера – Третьої особи. Вказує, що постачальник – Третя особа своїм листом повідомила, зокрема, про примусове вилучення з перших днів війни представниками військових частин (ЗСУ, прикордонники, військові адміністрації та інші) понад 600 автомобілів і, що на даний момент неможливо ввезти в Україну та поставити нові автомобілі (замість відчужених у примусовому порядку) для виконання умов Договорів поставки. Вказує, що в числі тих 600 автомобілів, вилучених державою в особі ЗСУ, прикордонниками та військовими адміністраціями у Третьої особи, були і автомобілі, постачання яких було передбачено Договором. Тож невиконання взятих Відповідачем вищезазначеним Договором зобов`язань зумовлено невиконанням перед товариством Відповідача   зобов`язань згідно з умовами Дилерського договору Постачальником – Третьою особою. Також зазначає, що наразі перераховані постачальнику-імпортеру автомобілів Третій особі  кошти в сумі 3  094  274 грн 41 коп., з яких 1  228  874 грн 41 коп. власні кошти Відповідача, останньому не повернуті. Посилається на те, що Відповідач виявився "заручником" обставин непереборної сили. Вказує, що в такий скрутний час Відповідач не зупинив діяльність і з перших днів війни працював і працює безкоштовно на потреби держави, сприяє військовим у виконанні їхнього обов`язку із захисту нашої країни, зокрема, зусиллями працівників товариства організовано роботу станцій технічного обслуговування для ремонту пошкодженого в зоні бойових дій різного роду автотранспорту. 
Також в судовому засіданні в суді першої інстанції представник Відповідача вказала, що до Господарського суду Житомирської області звернулися Оператори газорозподільних систем із позовами про стягнення суми більш як дев`ять мільйонів, що суттєво ускладнює виконання Відповідачем зобов`язань, а Позивачем не надано доказів дійсного (фактичного) збитку та/або матеріальної шкоди від прострочення виконання відповідачем зобов`язань. Зазначала, що одночасне стягнення коштів у цій справі та інших справах вплине на можливість продовження здійснення господарської діяльності Відповідачем та одержання позивачем та іншими контрагентами стягнутих сум. 
Окрім того, в апеляційній скарзі Позивач заперечуючи прости розстрочки виконання рішення суду зазначив, що відстрочення або розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але відстрочка  або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин  справи, при чому такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення, Позивач під час воєнного стану докладає усіх зусиль для збереження можливості забезпечувати роботу підприємства в нормальному режимі та продовжувати надавати послуги з розподілу природного газу споживачам усіх категорій, у тому числі для об`єктів Міністерства оборони України, госпіталів, захисних споруд та інших об`єктів, що є вкрай необхідними у воєнний час для життєдіяльності регіону; аварійні бригади працюють на безперервній основі, технічний персонал на постійній основі забезпечує аварійне відновлення пошкоджених ділянок газопроводу та забезпечує  стале функціонування газопостачання в зоні ліцензованої діяльності.
Розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.
Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.
Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Разом з тим, суд також враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи
Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.
24 лютого 2022 року в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента     України     №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжено, в тому числі і по теперішній час.
Колегія суду приймає до уваги, що Відповідач є Уповноваженим дилером Третьої особи і   основним видом діяльності Відповідача є продаж автомобілів. Третя особа це єдиний імпортер нових автомобілів Peugeot, Citroen. З 24 лютого 2022 року у Третьої особи  військовим командуванням, військовими адміністраціями було примусово вилучено значну кількість автомобілів, які перебували на території України. Ще 149 авто зникли з митно-складського складу Київської області, частина з них була пошкоджена/знищеними, частина перебуває в розшуку. 
В межах вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду у даній справі колегія суду не встановлює обставини виникнення розміру збитків у Відповідача, однак враховує інші обставини, які об`єктивно вплинули на фінансовий стан Відповідача та його неспроможність одномоментно розрахуватись з Позивачем. Зокрема, колегія суду приймає до уваги, що одержані від Позивача кошти були Відповідачем перераховані постачальнику-імпортеру автомобілів Третій особі і Відповідачу не повернуті. 
Разом з тим суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вирішуючи питання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду в першу чергу мають брати до уваги те, чи існують обставини (в розумінні частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України), що критично ускладнюють або роблять її неможливим. 
З огляду на вищевказане суд апеляційної інстанції бере до уваги факт виникнення у Відповідача ряду невиконаних поставок, що в подальшому призвели до виникнення заборгованості (в тому числі і за правовідносинами з Позивачем) пов`язаних з обставинами, що не залежать від нього (вилучення автомобілів, зупинення активної діяльності з продажу автомобілів зумовленою початком військової агресії рф), котрі в свою чергу призвели до негативних фінансових наслідків, - апеляційний господарський суд бере до уваги доводи Відповідача щодо того, що негайне виконання судових рішень може призвести до неплатоспроможності Відповідача. В свою чергу колегія апеляційного господарського суду враховує, що у випадку виникнення такої неплатоспроможності та як наслідок можливості припинення діяльності підприємства, це apriori може усунути виконання вказаного судового рішення, або ж зробити його неможливим (призвести до неотримання самим Позивачем присуджених коштів з огляду на можливе припинення  діяльності Відповідача). Відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку про існування обставин, в розумінні частини 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, а відтак в даній справі існують підстави для встановлення розстрочки виконання судового рішення.  
Надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 74).
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 7 жовтня 2003 року в справі Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, тривалість виконання вісім місяців).
При вирішенні питання про надання розстрочки судова колегія  дотримується балансу інтересів як стягувача так і боржника, позаяк останній не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану.
Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Товариство стягувача також знаходиться в складних економічних умовах. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.
При цьому суд наголошує, що розстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути Відповідачем відповідальності, а навпаки організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду.
У даному випадку судом враховуються інтереси обох сторін, адже розстрочення виконання рішення надає боржнику можливість без суттєвого погіршення майнового стану належним чином виконати рішення суду на користь стягувача.
На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року в справі "Чижов проти України", заява №6962/02).
Відповідно до частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Місцевий господарський суд у оскаржуваному рішенні прийняв до уваги наявні особливі та непереборні обставини, описані в даному судовому рішенні та  прийшов до висновку, що заява Відповідача про розстрочення виконання рішення підлягає частковому задоволенню та розстроченню виконання рішення суду в частині стягнення боргу в загальному розмірі 1  850  400 грн на шість місяців (кожен платіж по - 308  400 грн) шляхом стягнення не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
До аналогічних висновків щодо тривалості можливої відстрочки, проте за інших міркувань приходить і апеляційний господарський суд.
При цьому, судом приймається до уваги, що розстрочка виконання рішення суду надасть можливість стягувачу у нетривалий проміжок часу одержати виконання від боржника рішення суду без ускладнень, які можуть виникнути у разі погіршення фінансового становища боржника, що в свою чергу може призвести до ускладнення виконання рішення або ж до неможливості його виконання.
З огляду на усе вищевстановлене  Північно-західний апеляційний господарський суд залишає без змін рішення суду в цій частині, а апеляційну скаргу Позивача залишає без задоволення.

З огляду на все вищевстановлене в даній судовій постанові, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга Відповідача на рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року в справі №906/761/22 підлягає частковому задоволенню (в частині доводів щодо оскарження відмови в стягненні пені та штрафу), наслідком чого є стягнення з Відповідача 30% від заявленої суми пені та штрафу.
Відповідно задовільняючи апеляційну скаргу частково Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 444 670 грн пені та 578 300 грн штрафу, з огляду на що суд апеляційної інстанції  викладає пункт 3 резолютивної частини рішення в  редакції, що наведена в резолютивній частині даної постанови.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В силу дії частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача, згідно вимог статті 129 ГПК України. 
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України
                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року по справі №906/761/22 - задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року по справі №906/761/22 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 444 670 грн пені та 578 300 грн штрафу, виклавши пункт 3 резолютивної частини рішення в настпній редакції.
"3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" (10001, Житомирська область, м.Житомир, вул.Київська, буд. 77; ідентифікаційний код 38623994) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" (33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, буд. 4; ідентифікаційний код 03366701) - 1 850 400 грн боргу, 133 401 грн пені, 173 490 грн штрафу та 27 981 грн витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви."
3. В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 5 квітня 2023 року по справі №906/761/22 залишити без змін.
  4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз Автомотів" (10001, Житомирська область, м.Житомир, вул.Київська, буд. 77; ідентифікаційний код 38623994) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" (33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, буд. 4; ідентифікаційний код 03366701)   25 700 грн 32 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Господарському суду Вінницької області видати відповідні накази.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
8. Справу №906/761/22 повернути Господарському суду Житомирської області.
Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2023 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.