ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/7658/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),                           
суддів: Орєшкіної Е.В., Дарміна М.О., 
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Вагнер Д.В., дов.№ 1-3401 від 21.12.2022, адвокат; 
від відповідача: Азаренков С.М., дов. №01Др-60-0723 від 21.07.2023, адвокат; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023, постановлену за наслідками розгляду заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" про відстрочення виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 у даній справі
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м.Дніпро
про стягнення 8 965 430,26 грн. за договором транспортування природного газу, 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 у справі №904/7658/21 відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" про відстрочення виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 у справі №904/7658/21 та постановити нове рішення, яким відстрочити АТ "Дніпропетровськгаз" виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 терміном на 1 рік.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, внаслідок чого Торгово - промислова палата України своїм листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнала військову агресію російської федерації проти України форс-мажорними обставинами та підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання, так і для населення.
АТ «Дніпропетровськгаз» є підприємством критичної інфраструктури та знаходиться у скрутному фінансовому становищі.
Фінансовий стан АТ «Дніпропетровськгаз» є тяжким, що пов`язано із систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб.
Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин закон, що підлягав застосуванню, а саме - Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Позивач, Акціонерного товариства "Укртрансгаз", у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу – без змін. Зазначає, що посилання Боржника на лист ТПП України від 28.02.2022, як на підставу наявності форс-мажорних обставин, є нерелевантним та таким, що не заслуговує на увагу. 
Вважає, що Боржником не надано доказів, які б могли підтвердити виняткові обставини в контексті розгляду даної заяви для її задоволення, оскільки показники, які зазначені у фінансовій звітності Боржника, є результатом його господарської діяльності, а відповідно, таке підприємство має самостійно нести відповідальність за неналежне планування своєї господарської діяльності та не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, передбачену законодавством України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2023 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач – Вечірко І.О., судді – Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 у справі  №904/7658/21; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 22.03.2023.
Призначене на 22.03.2023 судове засідання не відбулося, у зв`язку із відрядженням судді Паруснікова Ю.Б. до Верховного Суду для участі у «круглому столі».
Ухвалою суду від 21.03.2023 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 24.04.2023.
Ухвалою суду   від 21.04.2023 зупинено апеляційне провадження до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги Товариства на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 у цій справі   та повернення справи на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 27.06.2023 поновлено провадження за апеляційною скаргою, розгляд якої призначено в судовому засіданні на 16.08.2023.
Розпорядженням керівника апарату суду №1117/23 від 04.07.2023, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А., якою справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.07.2023.
25.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/7658/21 у зв`язку з відпусткою суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023, справу №904/7658/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Орєшкіна Е.В., Дармін М.О., якою справу прийнято до свого провадження.
В судовому засіданні 26.07.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" 7 139 323,87 грн. - основного боргу, 318 038,83 грн. - 3% річних, 719 779,23 грн. - інфляційних, 788 288,33 грн. - пені за договором транспортування природного газу № 1512000702 від 17.12.2015.
Також  позивач просив  судові витрати  покласти  на  відповідача.  

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022 в позові відмовлено.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022 у справі №904/7658/21 - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 7 139 323,87 грн. - основного боргу, 318 038,83 грн. - трьох процентів річних, 719 779,23 грн. - інфляційних втрат, 788 288,33 грн. - пені, 134 481,45 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 201 721,72 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

18.01.2023 від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" надійшла заява про відстрочення виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023, в якій відповідач просить відстрочити виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 до 11.01.2024.
Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що воєнний стан призвів до складних умов господарської діяльності підприємства, зважаючи на те, що підприємство належить до критичної інфраструктури і надає життєвоважливі послуги енергозабезпечення (послуг розподілу природного газу), а відтак, виконання ним особливих завдань перед державою в умовах воєнного стану, внаслідок чого є необхідність безперебійного функціонування газорозподільної системи, що включає постійну готовність боржника до відновлення пошкоджених виробничих потужностей та інфраструктури у разі руйнувань під час обстрілів регіону, що вказує на потребу у забезпеченні життєдіяльності підприємства з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій під час воєнного стану; враховуючи законодавчі обмеження на стягнення заборгованості із споживачів за спожиті послуги під час воєнного стану, що негативно впливає на фінансовий стан боржника.
Відповідач просить враховувати залучення потужностей підприємства на потреби ЗСУ, підтримку економіки боржником, тому він вважає, що виконання постанови суду призведе до більш негативних наслідків для Відповідача, ніж невиконання для Позивача. Негайне виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду унеможливлюється відсутністю у Відповідача необхідних коштів, а відстрочення виконання рішення суду надасть можливість продовжувати здійснювати господарську діяльність в умовах воєнного стану та забезпечувати регіон безперебійним функціонуванням газорозподільної системи, зберегти для цього матеріально-технічну базу, підтримати економіку держави та сплатити суму заборгованості в повному обсязі після встановленого судом строку.
Також відповідач зазначає про те, що на підприємстві працює 4051 осіб, яким він намагається виплачувати заробітну плату своєчасно.
Відповідач вказує на те, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі, має дебіторську та кредиторську заборгованість.
До заяви про розстрочення виконання рішення суду у даній справі Заявник долучив копії фінансового звіту за 9 місяців 2022 (Форма №2); баланс на 30.09.2022  (Форма №1); довідку про кількість працюючих працівників; довідки щодо заборгованості теплопостачальних підприємств, постанови про відкриття виконавчих проваджень та про арешт коштів боржника.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду, господарський суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість Боржника виникла за травень - грудень 2019, задовго до початку війни. Крім цього, з моменту прийняття судом першої інстанції рішення до винесення апеляційним судом нового рішення минув 1 рік. Отже, загалом борг останнього триває більше трьох років.  Зазначені обставини, на думку суду,  не дозволяють дотриматися балансу інтересів обох сторін, якщо надати відстрочку для виконання судового рішення ще на один рік. До того ж, заявником не надано доказів того, що він зможе виконувати рішення суду протягом 12 місяців.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Частиною п`ятою ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими на всій території України.
Згідно п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
За приписами  ст. 331 Господарського процесуального кодексу України  за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
Тому необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Отже, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. 
У зв`язку з тим, що розстрочка/відстрочка подовжує період відновлення порушеного права Позивача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як заявника, так і Позивача.
Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.
Таким чином, обов`язковою умовою надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення або роблять його неможливим, які заявник повинен довести відповідно до  статті 74 Господарського процесуального кодексу України. 
До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов`язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Колегія суддів вважає, що заявником не доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі або роблять його неможливим, з огляду на наступне.
Як вбачається із змісту заяви про відстрочку виконання судового рішення у даній справі, заявник посилається на те, що 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, внаслідок чого Торгово-промислова палата України своїм листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнала військову агресію російської федерації проти України форс- мажорними обставинами та підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання, так і для населення. Аналогічні доводи наведені й у апеляційній скарзі.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Частиною другою ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
У відповідності до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово- промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Таким чином, Сторона, яка вважає, що у неї наявні форс-мажорні обставини повинна повідомити іншу сторону про таке та в подальшому надати відповідні докази щодо підтверджують такі обставини. Доказом, який підтверджує форс-мажорні обставини є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Разом з тим, Боржником з порушеного питання не вчинено жодної дії, зокрема, не надано доказів повідомлення Позивача з боку АТ "Дніпропетровськгаз" про наявність у нього форс-мажорних обставин та не надавались відповідні докази на підтвердження цього (сертифікат ТПП України). Аналогічні докази не містяться і у матеріалах заяви Боржника про відстрочення виконання рішення.
Лист ТПП України від 28.02.2022 на який посилається Боржник не є сертифікатом в розумінні ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», відповідно не є і не може бути доказом, яким може встановлюватись наявність форс- мажорних обставин. Тобто, наразі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які свідчать про виникнення у Боржника форс-мажорних обставин.
Крім того, між фактом початку військової агресії російської федерації проти України 24.02.2022 та фактом неможливості (на думку Боржника) виконання зобов`язання по сплаті заборгованості на виконання судового рішення, відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Тобто, в чому полягає неможливість виконання Боржником своїх зобов`язань (які вже станом на 24.02.2022 були простроченими) з огляду на початок військової агресії не зрозуміло.
Таким чином, посилання заявника апеляційної скарги на лист ТПП України від 28.02.2022, як на підставу наявності форс-мажорних обставин є нерелевантним та таким, що не заслуговує на увагу.

Складне фінансове становище АТ "Дніпропетровськгаз", яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.
Така позиція колегії суддів узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, відповідно до якої: «Складне фінансове становище ТОВ "ЕСУ", яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18.
Дане твердження також знаходить своє відображення в практиці Європейського суду з прав людини (яка на підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується судом як джерело права), відповідно до якої відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), Справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).
У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, який не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Крім того, Боржником не надано доказів, які б могли підтвердити виняткові обставини в контексті розгляду даної заяви для її задоволення, оскільки показники, які зазначені у фінансовій звітності Боржника, є результатом його господарської діяльності, а відповідно, таке підприємство має самостійно нести відповідальність за неналежне планування своєї господарської діяльності та не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, передбачену законодавством України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що господарська діяльність здійснюється на власний ризик, за власним комерційним розрахунком щодо наслідків вчинення відповідних дій, суб`єкт господарювання повинен самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.
Крім того, ризики від власної господарської діяльності Боржника не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.
Підприємництво є ініціативною діяльністю. Це означає, що зайняття підприємницькою діяльністю є добровільним вчинком. Жоден державний орган, недержавна організація, посадова особа не можуть примусити до зайняття підприємницькою діяльністю. Проте це не означає, що особа не може бути примушена до виконання добровільно взятих на себе зобов`язань (наприклад, за договором, укладеним в процесі провадження підприємницької діяльності) або зобов`язань, що передбачені державою і випливають зі здійснення особою підприємницької діяльності.
Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною 2 ст. 218 ГПК України встановлено, що обставинами непереборної сили не вважаються порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
За загальним правилом, закріпленим в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому, у випадках порушення грошового зобов`язання не має підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).

Колегія суддів не погоджується з позицією Боржника про те, що його фінансовий стан є тяжким, у зв`язку з систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб, та саме це є підставою для відстрочки виконання рішення суду, з огляду на таке.
Так, у разі неможливості відмовитись від надання послуг за наявності у споживачів заборгованості перед АТ "Дніпропетровська", останнє має право звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості. Крім того, надавач послуг має право також притягнути споживача до цивільної відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме: стягнути інфляційне нарахування на суму боргу за порушення споживачем грошового зобов`язання та 3% річних від простроченої заборгованості.
Отже, наявність заборгованості у споживачів перед Боржником надають право останньому захистити свої порушені права в судовому порядку, та після отримання рішення суду вжити заходів з примусового стягнення заборгованості зі споживачів.
Натомість, Боржник безпідставно підтримує свою позицію відносно того, що саме за рахунок сплачених споживачами штрафних санкцій було б можливе виконати рішення суду у справі № 904/7658/21.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що заборона на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги почала діяти з березня 2020 року, натомість, предметом позову стало невиконання Боржником умов Договору на транспортування природного газу № 1512000702 від 17.12.2015, за період з 01.05.2019 по 31.12.2019.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин закон, що підлягав застосуванню, а саме - Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», слід зазначити наступне.
АТ "Дніпропетровськгаз" і у своїй заяві про відстрочення виконання рішення суду, і в апеляційній скарзі лише цитує норми Закону України «Про заходи спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» та пояснювальну записку до нього, а також посилається лише на необґрунтовані ним припущення про можливе виконання рішення суду в майбутньому за рахунок врегулювання питання на підставі зазначеного закону.
В той же час, Боржник не наводить жодних доказів, які б свідчили про вжиття ним заходів, спрямованих на врегулювання наявної заборгованості перед Стягувачем.
Відповідно до ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Для включення до реєстру суб`єкти ринку природного газу подають до Національної комісії пакет документів, що передбачений ст. 3 Закону.
Отже, питання врегулювання заборгованості є процедурним та вимагає проходження від суб`єктів ринку природного газу певних етапів. Доказів виконання та проходження цих етапів врегулювання заборгованості з часу набрання чинності Законом Боржником не надано.
Не можуть братися до уваги посилання заявника апеляційної скарги на те, що врегулювання заборгованості очікується на підставі Закону, оскільки вказане посилання останнього ґрунтується виключно на основі припущень Боржника.
Таким чином, АТ "Дніпропетровськгаз" не надано жодних доказів, які б свідчили про можливість погашення заборгованості останнього перед Позивачем в період на який запитується відстрочення рішення суду, а також не підтверджено належними та допустимими доказами вжиття АТ "Дніпропетровськгаз" заходів спрямованих на врегулювання питання заборгованості перед Стягувачем в рамках Закону. 

На підставі викладено колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що з моменту прийняття судом першої інстанції рішення до винесення апеляційним судом нового рішення минув 1 рік; загалом борг останнього триває більше трьох років.  Внаслідок чого, якщо надати відстрочку для виконання судового рішення ще на один рік, зазначені обставини не дозволяють дотриматися балансу інтересів обох сторін. До того ж, заявником не надано доказів того, що він зможе виконати рішення після спливу 12 місяців, тобто після 11.01.2024. 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали  суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Оскільки ухвала про відстрочку виконання рішення/постанови суду, передбачена п. 24 ч.1 ст.255 ГПК України, не відноситься до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені після апеляційного перегляду в касаційному порядку за приписами п.2 ч.1 ст.287 ГПК України, то постанова апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених ст.287 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 у справі  №904/7658/21 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2023 у справі  № 904/7658/21 – залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня виготовлення її повного тексту лише у випадках, передбачених ст.287 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.08.2023.

Головуючий суддя                                                                                          О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              М.О. Дармін

Суддя                                                                                                              Е.В. Орєшкіна