ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2023 р. 	Справа № 520/12527/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023, (головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О.), по справі № 520/12527/21
за позовом       ОСОБА_1  
до     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України , в якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 р. у справі № 520/12527/21 , а саме - у зменшенні сталого відсоткового розміру пенсії з 83% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при виплаті чергового періодичного платежу - пенсії у травні 2023р;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 р. у справі № 520/12527/21 , зокрема - у зменшенні сталого відсоткового розміру пенсії з 83% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, нараховувати та виплачувати пенсію в розмірі 89% грошового забезпечення, як це визначено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 р. у справі № 520/12527/21;
- установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області п`ятиденний строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 р. у справі № 520/12527/21 , що полягають у зменшенні сталого відсоткового розміру пенсії з 83% до 70% відповідних сум грошового забезпечення;
- надіслати копії окремої ухвали до Харківської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 по справі №520/12527/21 не виконано в повному обсязі та пенсія виплачується зі зменшенням сталого відсоткового розміру пенсії з 83% до 70% відповідних сум грошового забезпечення з травня 2023 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України - повернуто заявнику з підстав  не надання документу про сплату судового збору чи доказів звільнення від його  сплати.
Позивач,  не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись  на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції  без дотримання положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), що призвело до ухвалення незаконного рішення про повернення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України. Зазначає, що Законом № 3674-VI не передбачено вимоги щодо сплати судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду. 
Також, зазначив, що Верховний Суд у постановах від 05.05.2022 року по справі №520/9769/19 та від 11.08.2021 по справі № 560/4364/19 дійшов висновку про те, що приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із такою заявою в порядку контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, докази по справі, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Колегія суддів зазначає, що процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені зокрема статтею  383 КАС України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Повертаючи заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з  порушення позивачем вимог п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, а саме не сплатою судового збору.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України про визнання  протиправними дій Головного управління ПФУ в Харківській області щодо порядку виконання ним рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 р. по справі № 520/12527/21.
Колегія суддів зазначає, що вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 540/606/20.  
Заявник,  подаючи заяву в порядку статті 383 КАС України, виходив з того, що відповідно до статті 4 Закону № 3674-VI звільнений від сплати судового збору за подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, про що і зазначив у поданій заяві.
Колегія суддів зазначає, що за змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом №3674-VI.
Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).
Статтею 4 Закону № 3674-VI установлює розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).
Однак, приписами статті 4 Закону №  3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду.
Відтак, за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за  звернення до суду із зазначеною вище заявою, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону №3674-VI, висловлену у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №2а/0470/2563/12, від 22 січня 2020 року та від 11 серпня 2021 року у справі №560/4364/19, від 05.05.2022 по справі №520/9769/19.
Колегія суддів зазначає, що особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у пункті 9 частини першої статті 129-1 Основного Закону України звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.
Також суд зазначає, що одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio» (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що неправильне застосування судом першої інстанції статті 132 КАС України, статті 4 Закону №3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до безпідставного повернення заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень Закону №3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 05.05.2022 року у справі №520/9769/19 та від 11.08.2021 у справі № 560/4364/19 знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду  оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Також, у контексті цієї справи колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції» (Bellet v. France), заява №13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).
Виходячи з аналізу  практики Європейського суду з прав людини та враховуючи обставини вказаної справи, колегія суддів зазначає, що неправильне тлумачення судом апеляційної інстанції положень Закону №3674-VI, призвело до помилкового повернення позову, що позбавило позивача гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права доступу до суду.
Отже, доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі  знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України  підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 по справі № 520/12527/21 - скасувати. 
Адміністративну справу № 520/12527/21 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій