ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6185/23 Справа № 204/11305/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2023 року у справі заявою ОСОБА_2 про перегляд судового наказу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами, – 

ВСТАНОВИЛА:

       Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів (судова справа №204/8521/22, провадження 2-н/204/331/22), за нововиявленими обставинами — задоволено. Скасовано у зв`язку із нововиявленими обставинами судовий наказ №204/8521/22, що виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська 17 жовтня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 жовтня 2022 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 та на користь держави судовий збір у розмірі 248 грн 10 коп. Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. Роз`яснено ОСОБА_1 її право на звернення до суду на загальних підставах в порядку позовного провадження.
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 стосовно перегляду судового наказу про стягнення аліментів (судова справа №204/8521/22, провадження 2-н/204/331/22), за нововиявленими обставинами — відмовити у повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що з липня 2022 року діти проживають та знаходяться повністю на утриманні матері. Проте, з моменту фактичного проживання дітей з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей і таким чином уникає обов`язку по утриманню своїх дітей, передбаченого чинним законодавством України. Зазначені обставини дають підстави для визнання ухвали суду такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки остання порушує права дітей щодо належного забезпечення з боку обох батьків, а отже, вона підлягає до скасування. При цьому, ОСОБА_1 вказує, що жодна обставина, на яку посилається заявник, не є нововиявленою, тому, вважає, що при розгляді заяви судом першої інстанції не здобуто конкретних правових доказів, які б давали правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні положень ст.423 ЦПК України, не спростовують факти, покладені в основу судового наказу та свідчать лише про незгоду ОСОБА_2 з судовим наказом.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, тому справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення — без змін, з огляду на таке.
       Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2022 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів (судова справа №204/8521/22, провадження 2-н/204/331/22), за нововиявленими обставинами (а.с.2-5).
       В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначив, що 03 грудня 2022 року він отримав наказ Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року у справі №204/8521/22 (провадження 2-н/204/331/22) про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 жовтня 2022 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
       Заявник вважав, що даний наказ повинен бути переглянутий, оскільки суду не було відомо про те, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року у справі №182/6760/17 (провадження 2/0182/15/202) було задоволено його позов до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання дітей.
       Так, суд визначив місце проживання дітей разом з батьком, натомість в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до нього про визначення місця проживання дітей із нею — відмовлено.
       При цьому, заявник зазначив, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року — без змін.
       Крім того, ОСОБА_2 вказував, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року у справі №182/7039/19 (провадження 2/0182/7/2022) позовні вимоги ОСОБА_1 до нього, третя особа – Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення участі у вихованні задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дітей, шляхом встановлення систематичних побачень – з 18 години п`ятниці до 18 години неділі (кожного тижня), без присутності батька.
       Заявник також зазначив, що 15 липня 2022 року він передав ОСОБА_1 дітей і за домовленістю вона повинна була повернути їх додому 25 липня 2022 року. При цьому, у зв`язку з бойовими діями, що стали проводитись на території м.Нікополь, він вирішив вивезти дітей, про що завчасно повідомив ОСОБА_1 . Однак, у призначений час ОСОБА_1 дітей йому не повернула, натомість в телефонному режимі повідомила, що вивезла дітей до м.Львова і повертати їх не має наміру. Таким чином, остання самочинно, без його згоди, змінила місце проживання дітей, після чого перестала виходити на зв`язок та будь-яких відомостей про дітей та місце їх перебування йому не повідомляла, тому їх фактичне місце знаходження йому невідоме, а власні пошуки заявником дітей не дали результату.
       У зв`язку з чим, 11 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом про негайне відібрання дітей і повернення їх за попереднім місцем проживання, який прийнятий судом до провадження та призначений до розгляду.
       Крім того, з приводу зазначених обставин ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів та 30 серпня 2022 року прокурором Нікопольської окружної прокуратури Жук В.В. були внесені відомості до ЄРДР за №42022042100000070 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.142 КК України. Однак, до цього часу слідчий в рамках вищевказаного кримінального провадження не встановив місце знаходження його дітей, оскільки ОСОБА_1 переховується не тільки від нього, а й від правоохоронних органів.
       Разом з цим, слідчим було з`ясовано, що за адресою, зазначеною у судовому наказі, ОСОБА_1 та його діти не проживають, а власнику квартири про їх місцезнаходження нічого не відомо.
       З огляду на вищевикладене, ОСОБА_2 вважав, що судовий наказ ґрунтується на доказах, що не відповідають дійсності та обставинам справи, а тому, посилаючись на те, що під час ухвалення судового наказу зазначені докази судом не розглядалися і не досліджувалися, оскільки були приховані стягувачем, а він не мав можливості їх надати до суду, бо суд розглянув заяву про видачу судового наказу без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, просив суд скасувати судовий наказ Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року у справі №204/8521/22 (провадження 2-н/204/331/22).
       Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що надані ОСОБА_2 докази, а саме судові рішення, якими визначено місце проживання дітей саме з ним, де вони фактично і проживали до липня 2022 року включно, допоки ОСОБА_1 , всупереч вимогам рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року у справі №182/7039/19, отримавши дітей для побачення, не повернула останніх батькові, а вивезла їх у невідомому для нього напрямку, лишивши в подальшому, всупереч низки судових рішень, проживати дітей із собою за невідомою заявнику новою адресою, з урахуванням приховування останньою існування вказаних судових рішень від суду під час звернення до нього із заявою про видачу судового наказу, є належними, достатніми, допустимими та такими, що підтверджують обставини викладені у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. При цьому, за встановлених обставин, дійшов висновку, що заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей у справі №204/8521/22 (провадження 2-н/204/331/22) було подано ОСОБА_1 , з якою діти не проживають постійно, що в свою чергу вказує на те, що заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 цього Кодексу, а тому у такому разі суд має відмовити у видачі судового наказу. Відтак, судовий наказ слід скасувати у зв`язку з нововиявленими обставинами та відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , й ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду на загальних підставах в порядку позовного провадження.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно з вимогами ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Відповідно до вимог ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Нормами ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Так, приписами статті 160 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
       Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
       Згідно з вимогами ч.ч.1, 7 ст.170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
       Приписами ч.8 ст.170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
       Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
       Нормами ч.4 ст.423 ЦПК України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
       Отже, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.
       Відповідно до роз`яснень, що викладені у п.3, п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», судам роз`яснено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
       Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
       Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
       Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
       Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
       Такі правові висновки викладені Верховним Судом у своїй постанові від 10 квітня 2020 року у справі №766/14447/18 (провадження №61-2953ск20).
       Крім того, у пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», судам роз`яснено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
       Разом з цим, суд зазначає, що в порядку наказного провадження вирішуються безспірні вимоги, передбачені статтею 161 ЦПК України, без перевірки обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 168 ЦПК України).
       При цьому, за положеннями ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
       Зі змісту ст.ст.181, ч.3 ст.184 СК України вбачається, що право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків із ким постійно проживає дитина.
       У справі, яка переглядається, судом установлено, що 13 жовтня 2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №182/6760/17 (провадження 2/0182/15/2020) винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання дітей, задоволено в повному обсязі. Визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей — відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а. с. 6-10 та на звороті).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року у справі №182/6760/17 (провадження 22-ц/803/1773/21) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року — без змін (а.с.11-21).
       Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року у справі №182/6760/17 в касаційному порядку не переглядались. Дані рішення судів набрали законної сили 26 жовтня 2021 року.
       12 липня 2022 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №182/7039/19 (провадження 2/0182/7/2022) винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення участі у вихованні задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних побачень – з 18 години п`ятниці до 18 години неділі (кожного тижня), без присутності батька дітей ОСОБА_2 . В іншій частині позовних вимог — відмовлено (а.с.22-24).
       Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, вищевказане рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року в апеляційному та касаційному порядку сторонами не оскаржувалося та 12 серпня 2022 року набрало законної сили.
       Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42022042100000070 від 30 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року до Нікопольської окружної прокуратури надійшло звернення про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 , всупереч вимогам рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року, незаконно викрала малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим незаконно позбавила їх волі на вільне пересування та проживання з їх батьком, як це визначено вищевказаними рішеннями суду (а.с. 27).
       17 жовтня 2022 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська винесено судовий наказ (судова справа №204/8521/22, провадження 2-н/204/331/22), яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 жовтня 2022 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішено питання щодо стягнення судового збору.
       Також з матеріалів справи №204/8521/22 (провадження 2-н/204/331/22) вбачається, що заявницею на підтвердження своїх вимог було надано суду: копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , що видано повторно 23 травня 2018 року (а.с.5); копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , що видано повторно 23 травня 2018 року (а.с.6); копію довідки від 16 серпня 2022 року №1203-5002008929 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , відповідно до якої фактичне місце її проживання/перебування є АДРЕСА_1 (а.с.7); копію довідки від 16 серпня 2022 року №1203-5002008973 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 , відповідно до якої фактичне місце його проживання/перебування є АДРЕСА_1 (а.с.8) та копію довідки від 16 серпня 2022 року №1203-5002009016 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 , відповідно до якої фактичне місце її проживання/перебування є АДРЕСА_1 (а.с.9).
       Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини даної справи та дійшов правильного висновку про те, що заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей у справі №204/8521/22 (провадження 2-н/204/331/22), подана ОСОБА_1 , з якою діти не проживають постійно, що в свою чергу вказує на те, що заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 цього Кодексу, а тому у такому разі слід відмовити у видачі судового наказу.
       Водночас, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що надані ОСОБА_2 докази, а саме судові рішення, якими визначено місце проживання дітей саме з ним, де вони фактично і проживали до липня 2022 року включно, допоки ОСОБА_1 , всупереч вимогам рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року у справі №182/7039/19, отримавши дітей для побачення, не повернула останніх батькові, а вивезла їх у невідомому для нього напрямку, лишивши в подальшому, всупереч низки судових рішень, проживати дітей із собою за невідомою заявнику новою адресою, з урахуванням приховування останньою існування вказаних судових рішень від суду під час звернення із заявою про видачу судового наказу, є належними, достатніми, допустимими та такими, що підтверджують обставини викладені у заяві про перегляд судового наказу саме за нововиявленими обставинами.
       Отже, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування судового наказу у зв`язку із нововиявленими обставинами та відмову ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , й ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому, роз`яснивши ОСОБА_1 її право на звернення до суду на загальних підставах в порядку позовного провадження.
       Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки місцевий суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу, надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, а тому доводи апеляційної скарги в цілому зводяться до непогодження з оскаржуваним судовим рішенням та необхідністю здійснення переоцінки доказів у справі.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2023 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова