П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/691/23 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Матущак В.В. 
Суддя-доповідач:  Драчук Т. О. 
07 липня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
12.01.2023 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Теофіпольської селищної ради, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області щодо неприйняття рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди землі від 31.03.2015 №14 на земельну ділянку площею 42,9330 га з кадастровим номером 6824755100:02:005:0095, яка розташована за межами населеного пункту смт. Теофіполь, встановивши розмір річної орендної плати 12% від її нормативної грошової оцінки, без зміни інших істотних умов договору строком на 7 (сім) років з дня його закінчення
-зобов`язати Теофіпольську селищну раду Хмельницького району Хмельницької області прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди землі від 31.03.2015 №14 на земельну ділянку площею 42,9310 га з кадастровим номером 6824755100:02:005:0095, яка розташована за межами населеного пункту смт. Теофіполь, встановивши розмір річної орендної плати 12% від її нормативної грошової оцінки, без зміни інших істотних умов договору строком на 7 (сім) років з дня його закінчення.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що положення Регламенту Теофіпольської селищної ради визначають процедуру прийняття або відхилення радою проектів рішень, але його приписи не звільняють орган місцевого самоврядування як суб`єкта розпорядження землями від обов`язку навести відповідне мотивування прийнятого рішення у відповідності до положень чинного законодавства.
Також, апелянт зазначає, що комісія з земельних питань проголосувала за затвердження проекту щодо поновлення ОСОБА_1 договору оренди землі від 31.03.2015 №14, однак 23.12.2022 після винесення проєкту рішення на голосування, рішення про відмову або задоволення селищною радою не приймалось.
На думку позивача, Теофіпольська селищна рада не заперечувала щодо укладення договору оренди на новий строк, при цьому підстав для відмови матеріали справи не містять.
Отже, відповідачем на пленарному засіданні в місячний строк не прийнято рішення про надання згоди на укладення договору на новий строк, або про відмову, з викладом відповідних підстав для прийняття такого рішення.
Таким чином, враховуючи положення ст. 122 ЗК України, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про надання або відмову у передачі в оренду земельної ділянки із наведенням усіх підстав такої відмови, у зв`язку з чим, апелянт вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
31.05.2023 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Теофіпольської селищної ради, в якому відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.03.2015 між ОСОБА_1 та Теофіпольською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди №14 на земельну ділянку, кадастровий номер 6824755100:02:005:0095, площею 42,913 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із нерозподілених (не витребуваних) земель, які знаходяться на території Теофіпольської селищної ради за межами населеного пункту смт. Теофіполь.
Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно іншого речового права 04.02.2016 за номером запису №39280208.
Додатковою угодою від 07.06.2017 були внесені зміни в пункт 8 Договору оренди землі, а саме "Договір укладено на термін до моменту посвідчення їх власниками права власності на земельні ділянки, але не більше як на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.".
05.12.2022 ОСОБА_1 звернувся з листом-повідомлення, в якому просив продовжити дю договору оренди земельної ділянки кадастровий номер №6824755100:02:005:0095 для ведення товарного сільського виробництва площею 42,9310 га розташованої на території Теофіпольської селищної ради, договір оренди від 31.03.2015 №14, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №39280208 від 04.02.2016 та долучив документи на 12 аркушах.
За результатом розгляду Теофіпольська селищна рада листом №2083/02-40 від 28.12.2022 повідомила, що проект рішення "Про поновлення, договорів оренди землі" було включено до порядку денного двадцять восьмої сесії Теофіпольської селищної ради 23.12.2022. Рішення "Про поновлення договорів оренди землі" не прийняте.
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Теофіпольська селищна рада вчинила усі необхідні дії, визначені Регламентом Теофіпольської селищної ради, тому твердження позивача щодо протиправної бездіяльності Теофіпольської селищної ради у формі неприйняття рішення про поновлення ОСОБА_1 договору від 31.03.2015 у оренди земельної ділянки площею 42.9310 га за кадастровим номером 6824755100:02:005:0095 на 7 років не відповідає дійсності, є необґрунтованим, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1-2 статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частини 13 статті 123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 цього ж закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
Згідно частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
Судом встановлено, що 31.03.2015 між ОСОБА_1 та Теофіпольською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди №14 на земельну ділянку, кадастровий номер 6824755100:02:005:0095, площею 42,913 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із нерозподілених (не витребуваних) земель, які знаходяться на території Теофіпольської селищної ради за межами населеного пункту смт. Теофіполь.
Позивач 05.12.2022 звернувся з листом-повідомленням, в якому просив продовжити дію договору оренди земельної ділянки кадастровий номер №6824755100:02:005:0095 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 42,9310 га розташованої на території Теофіпольської селищної ради, договір оренди від 31.03.2015 №14, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №39280208 від 04.02.2016.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Рішення про продовження договору оренди земельної ділянки або відмова у продовженні договору оренди земельної ділянки є змістом відповідного індивідуального правового акту.
Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин згідно з нормами пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносить до виключної компетенції пленарних засідань сільської, селищної, міської ради.
Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗК України, відповідно до приписів частини 1 якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; та ін.
Відповідно до частини 13 статті 123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
При цьому, відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частинами першою та другою статті 59 зазначеного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
З аналізу наведених норм встановлено, що клопотання позивача про поновлення договору оренди землі має бути розглянуто належним чином у відповідності до встановленої Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" процедури, з огляду на те, що іншої процедури щодо розгляду відповідних питань чинним законодавством України не визначено.
З матеріалів справи встановлено, що 09.12.2022 на засіданні постійної комісії Теофіпольської селищної ради розглянуто лист-повідомлення та проект рішення, за результатом якого, згідно протоколу спільного засідання постійних комісій Теофіпольської селищної ради вирішено: рекомендувати селищній раді прийняти проект рішення, як рішення ради. ГОЛОСУВАЛИ: за - 15; проти - 0; утримався - 0.
Відповідно до результатів відкритого поіменного голосування питання «Про поновлення договору оренди землі» на сесії Теофіпольської селищної ради 23.12.2023, рішення не прийнято: всього – 27, з них: «за» - 9, «проти» - 4, «утрималось» - 7, «відсутні» - 7.
Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про допущену відповідачем бездіяльність, оскільки за наслідком розгляду листа-повідомлення від ОСОБА_1 не прийнято ані позитивного рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки, ані мотивованої відмови у поновленні такого договору.
При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові №454/160/17 від 09.07.2020, які полягають у тому, що результати голосування не відображують мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження та не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.
Отже, не прийняття відповідачем рішення за результатом подання позивачем листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі "за" чи "проти" у визначений законом строк, свідчить про протиправну бездіяльність Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області.
В свою чергу, утримання від прийняття рішення не є законним способом поведінки органу, а результати поіменного голосування не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися відмовою у прийнятті рішення «Про поновлення договору оренди землі».
Таким чином, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.
Також, під час розгляду справи судом враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові №580/707/21 від 27.07.2022, де суд касаційної інстанції у подібних правовідносинах, досліджуючи питання наявності протиправної бездіяльності у суб`єкта владних повноважень при розгляді заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вказав, що неприйняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не може підміняти рішення про відмову у наданні такого дозволу.
Земельний кодекс України не передбачає випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатами заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення.
Суд вважає, що наведений висновок Верховного Суду можливо застосувати при розгляді даної справи, оскільки наслідком вирішення заяв про надання дозволу на розроблення проекту та про продаж земельної ділянки є прийняття рішення відповідної ради на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення за результатами розгляду листа-повідомлення ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Теофіпольську селищну раду Хмельницького району Хмельницької області прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди землі від 31.03.2015 №14 на земельну ділянку площею 42,9310 з кадастровим номером 6824755100:02:005:0095, яка розташована за межами населеного пункту смт. Теофіполь, встановивши розмір річної орендної плати 12% від її нормативної грошової оцінки, без зміни інших істотних умов договору строком на 7 (сім) років з дня його закінчення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, спосіб відновлення порушеного права позивачів має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 у справі № 2040/6320/18.
За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.
З іншого боку, відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про поновлення договору оренди землі, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом і немає обґрунтованих сумнівів вважати, що він не надасть дозвіл, розглянувши заяву повторно.
Суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.
Слід зазначити, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також факт того, що відповідачем не прийнято мотивоване рішення за результатами розгляду листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не реалізував своїх повноважень, у зв`язку з чим належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути лист-повідомлення позивача про поновлення договору оренди землі.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
Щодо стягнення з Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно вимог ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 1073,60 (квитанція №0.0.2807671623.1 від 09.01.2023) та за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1610,41 (квитанція №0.0.2948367205.1 від 14.04.2023, а тому такі витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області щодо не прийняття рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди землі від 31 березня 2015 року №14 на земельну ділянку площею 42,9310 з кадастровим номером 6824755100:02:005:0095, яка розташована за межами населеного пункту смт. Теофіполь, встановивши розмір річної орендної плати 12% від її нормативної грошової оцінки, без зміни інших істотних умов договору строком на 7 (сім) років з дня його закінчення.
Зобов`язати Теофіпольську селищну раду Хмельницького району Хмельницької області повторно розглянути лист-повідомлення   ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі від 31 березня 2015 року №14 на земельну ділянку площею 42,9310 з кадастровим номером 6824755100:02:005:0095, яка розташована за межами населеного пункту смт. Теофіполь, встановивши розмір річної орендної плати 12% від її нормативної грошової оцінки, без зміни інших істотних умов договору строком на 7 (сім) років з дня його закінчення, та прийняти вмотивоване рішення.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 2 684 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) за рахунок бюджетних асигнувань Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (ЄДРПОУ 04405774).  

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.