ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року	Львів	Справа № 380/9648/22 пров. № А/857/6315/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії : 
головуючого судді:                              Гуляка В.В. 
суддів:                                                  Довгополова О.М., Ільчишин Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року  (суддя – Москаль Р.М., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Львів, дата складення повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/9648/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

                                                             встановив:  

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ НП у Львівській області (далі – відповідач-1), в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача-1 щодо не нарахування та невиплати при звільненні позивача з поліції грошової компенсації за невикористані 127 діб відпустки (за 2002 рік - 30 діб; за 2006 рік - 1 доба; за 2017 рік - 1 доба,- за 2018 рік - 42 доби; за 2020 рік - 14 діб відпустки УБД; за 2021 рік 25 діб; за 2022 рік - 14 діб відпустки УБД); нарахування та виплати не в повному розмірі грошової компенсації за не використані у 2022 році 04 доби щорічної відпустки; 2) зобов`язати відповідача-1: - нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані 127 діб відпустки, виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення на день звільнення, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, із урахуванням розміру індексації; - нарахувати та виплатити позивачу різницю між нарахованою грошовою компенсацію за не використану частину відпустки за 2022 рік та грошовою компенсацією за не використану частину відпустки за 2022 рік, розрахованою з урахуванням висновків суду та розміру індексації у лютому 2022 року. 
Ухвалою суду першої інстанції від 30.01.2023 року залучено до участі в справі як другого відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі – відповідач-2). 
Кожен із відповідачів у суді першої інстанції подали відзив на позовну заяву, у якому висловили свої заперечення щодо задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 задоволено адміністративний позов частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 на день звільнення зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в загальній кількості 21 доба (за 2002 рік - 20 діб основної відпустки, за 2006 рік - 1 доба основної відпустки), виходячи з грошового забезпечення (з урахуванням індексації) станом на 06.11.2015. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в загальній кількості 54 доби (за 2017 рік - 1 доба додаткової відпустки, за 2020 рік - 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, за 2021 рік 25 діб (10 діб основної відпустки, 15 діб додаткової відпустки), за 2022 рік - 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій), виходячи з грошового забезпечення (з урахуванням індексації) станом на 15.02.2022. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 4 доби (3 доби основної відпустки та 01 доба додаткової відпустки) відпустки за 2022 рік виходячи із розміру грошового забезпечення станом на дату звільнення зі служби, з урахуванням суми індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2977 гривень 20 коп.. 
З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що позовні вимоги підлягали задоволенню в повному обсязі. При ухваленні рішення суд допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушив застосування норм процесуального права, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, суд визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не підтверджені належними та допустимим доказами. Тому, на думку скаржника, оскаржуване рішення суду підлягає до часткового скасування з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд першої інстанції вирішив задовольнити адміністративний позов частково (за 2002 рік -замість 30 діб визначено для грошової компенсації 20 діб; за 2018 рік не враховано для грошової компенсації 42 доби. Також, грошову компенсацію за 2002 та 2006 рік помилково стягнуто з ГУМВС України, а не ГУНП у Львівській області з розрахунку розміру грошового забезпечення станом на листопад 2015 року, а не на дату звільнення 15 лютого 2022 року). Згідно листа, щорічна відпустка за 2017 рік була надана позивачу у період з 29.06.2017 по 07.08.2017, тобто 40 діб, а позивач мав право на 41 добу щорічної відпустки. Відповідно 1 доба відпустки за 2017 рік позивачем не використана. У 2018 році позивач мав право на щорічну відпустку тривалістю 42 доби, яка йому не надавалась взагалі. Зазначає скаржник, що з часу відкриття провадження у справі відповідач не оспорював самих розрахунків про кількість діб невикористаних відпусток та не заперечував подану на адресу суду інформацію щодо цього питання, яка була отримана нами від відповідача. При розгляді справи суд першої інстанції не перевірив, яка інформація є достовірною та не надав значення тому факту, що ГУНП приховує від позивача особові картки, які є джерелом достовірної інформації. Вказане призвело до неправильного вирішення спору в частині кількості діб, за які позивач має право на грошову компенсацію. Також, судом першої інстанції не правильно визначено кількість діб, які підлягали грошовій компенсації за 2002 рік. Вважає апелянт, що саме ГУ НП у Львівській області зобов`язане здійснити повний розрахунок при звільненні з позивачем, зокрема, вирішити питання компенсації за невикористані дні відпустки, незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення ГУ МВС України Львівській області. Вказує апелянт і на те, що судом не досліджувались особові картки ОСОБА_1 щодо отриманого грошового забезпечення за 2017, 2018 роки, які є джерелом достовірної інформації. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт (позивач) просить оскаржене рішення суду від 24.03.2023 скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалити нове судове рішення яким позов задоволити повністю. Вирішити питання про судові витрати. Попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 2000 грн.. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 з 22.04.2002 проходив службу в підрозділах МВС України у Львівській області, а з листопада 2015 року переведений для подальшого проходження служби в органи Національної поліції України. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с. 35). 
Наказом начальника ГУНП у Львівській області №73о/с від 15.02.2022 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” (через хворобу) з 15.02.2022. Вказаним наказом обумовлено виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році тривалістю 03 доби основної відпустки та 01 доба додаткової відпустки (а.с. 10). 
Відповідно до довідки про доходи №64/68 від 09.06.2022 ОСОБА_1 за січень 2022 року нарахована індексація в сумі 1620,09 грн., за відпрацьовану частину лютого 2022 року в сумі 867,91 грн. (а.с. 17). 
Відповідно до розрахунку грошова компенсація за невикористані календарні дні основної відпустки (3 доби) та додаткової відпустки (1 доба) нарахована ОСОБА_1 із грошового забезпечення на день звільнення зі служби в поліції (посадовий оклад – 2850 грн., оклад за званням – 2200 грн., надбавка за стаж служби в поліції – 2020 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції – 4242 грн., премія – 4316,89 грн., всього 15628,89 грн.) 15628,89/30х4 = 2083,84 грн., із утриманням військового збору (1,5%) ОСОБА_1 виплачено 2052,58 грн. (а.с. 33 звор.). 
Відповідач не включив до складу грошового забезпечення для розрахунку суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні зі служби суми виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення. 
Відповідно до інформації, наданої ГУ МВС України у Львівській області (лист №300/13/01-2023 від 03.02.2023) за спірні 2002 рік ОСОБА_1 не використав 20 діб основної відпустки з правом на відпустку 20 діб; 2006 рік відпустка використана в повному обсязі (а.с. 79). 
З долучених до справи письмових доказів (а.с. 11 звор., 79, 86, 103) видно, що ОСОБА_1 : в 2002 році мав право на 20 діб основної відпустки (за фактично відпрацьований час з огляду на дату прийняття на службу), однак не використав 20 діб основної відпустки; в 2006 році основну відпустку використав в період з 10.08.2006 по 08.09.2006, в цей період одна доба припала на державне свято – 24.08.2006; в 2017 році мав право на відпустку 40 діб (30 діб основної відпустки та 10 діб додаткової відпустки), 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Відповідно до наказу №124 о/с-в від 05.07.2017 ОСОБА_1 надано щорічну оплачувану відпустку за 2017 рік у кількості 40 календарних днів (з урахуванням 30 календарних днів основної відпустки та 10 днів додаткової відпустки, з 29.06. по 07.08.2017, а.с. 44); відповідно до наказу №252 о/с-в від 27.12.2017 надано додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за 2017 рік як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів з 26.12.2017 по 08.01.2018 (а.с. 104 звор.); в 2018 році мав право на відпустку 42 доби (30 діб основної відпустки та 12 діб додаткової відпустки), 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій;  відповідно до наказу №166 о/с-в від 10.08.2018 (а.с. 105) ОСОБА_1 надано щорічну оплачувану відпустку за 2018 рік з 06.08.2018 по 17.09.2018 у кількості 43 календарних днів (30 календарних днів основної відпустки, 12 днів додаткової відпустки, 01 святковий день); відповідно до наказу №286 о/с-в від 26.12.2018 надано додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за 2018 рік як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів з 17 по 30.12.2018 (а.с. 105 звор.);  в 2020 році не використано 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, з правом на відпустку 14 діб (14 додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій); в 2021 році мав право на відпустку 45 діб (30 діб основної та 12 діб додаткової) відпустки, 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій; не використав 10 діб основної відпустки, 15 діб додаткової відпустки; в 2022 році (до 15.02.2022, дати звільнення) належна відпустка 04 доби (03 діб основної відпустки та 01 доба додаткової відпустки), за які ОСОБА_1 проведена грошова компенсація за невикористану відпустку за 2022 рік (а.с. 33 звор.). 
Вважаючи такі дії відповідача-1 протиправними щодо не нарахування та невиплати при звільненні з поліції грошової компенсації за невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
На час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ спірні правовідносини регулюються Законом України “Про міліцію” №565-ХІІ від 20.12.1990 (втратив чинність з 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Закону України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі – Закон №580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ УРСР №114 від 29.07.1991 (далі – Положення №114). Розділ VІ регулює питання надання відпусток. 
Відповідно до пункту 49 розділу VІ Положення №114, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ УРСР; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням. Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються. При наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби. 
Пунктом 52 розділу VІ Положення №114 передбачено, що чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР, області, м. Києва, йому рівних і вище) невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року. Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. 
Пунктом 53 розділу VІ Положення №114 визначено, що особам рядового і начальницького складу тривалість чергової відпустки в році вступу на службу в органи внутрішніх справ обчислюється пропорціонально з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби. 
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII (далі – Закон №580-VIII). 
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частини перша, друга статті 59 Закону №580-VIII). 
Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. 
Відповідно до положень статті 93 Закону №580-VIII: 1. Тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються; 2. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки; 3. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів; 4. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби; 7. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року; 8. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку; 9. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року; 10. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону; 11. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. 
На виконання статті 94 Закону України “Про Національну поліцію”, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” прийнятий наказ №260 від 06.04.2016 “Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання”. Цим наказом затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі – Порядок №260). 
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. 
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. 
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 №3551-XII (далі – Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. 
Учасники бойових дій згідно статті 5 Закону №3551-XII є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. 
Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги у використанні чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. 
Отже, на Головне управління Національної поліції у Львівській області було покладено обов`язок на день звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 виплати грошову компенсацію за усі невикористані дні щорічних відпусток (основної, додаткової). 
Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закону України “Про відпустки” від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі – Закон №504/96-ВР). 
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. 
Відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР. 
Що стосується додаткової оплачуваної відписки учасникам бойових дій, то в силу норм Законів “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, “Про відпустки” ця відпустка із збереженням заробітної плати надається тривалістю 14 календарних днів на рік (тобто із прив`язкою до календарного року). 
При вирішенні питання щодо надання позивачу компенсації за невикористані дні відпустки як учасника бойових дій суд обґрунтовано врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 за результатом розгляду зразкової справи №620/4218/18 (№Пз/9901/4/19), переглянутої Великою Палатою Верховного Суду та залишеною без змін, згідно якої касаційний суд дійшов висновку, що норми Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. При цьому суд вважав, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. 
З урахуванням вказаного окружний суд правильно встановив, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби з органів міліції ГУ МВС у Львівській області повинно було виплатити компенсацію за всі невикористані ним дні як основної, так і додаткової відпустки за період по 06.11.2015. За час проходження служби в поліції ГУНП у Львівській області повинно було виплатити позивачу компенсацію за всі невикористані ним дні як основної, так і додаткової відпустки за період по 06.11.2015 по 15.02.2022. 
За обставин цієї справи позивач з 22.04.2002 по 06.11.2015 проходив службу в підрозділах МВС України. 
Норми пункту 53 розділу VІ Положення №114 визначають, що особам рядового і начальницького складу тривалість чергової відпустки в році вступу на службу в органи внутрішніх справ обчислюється пропорціонально з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби. 
З огляду на ці норми Положення №114 за 2002 рік позич має право на грошову компенсацію за 20 діб основної відпустки за фактично відпрацьований час (30/12 х 8 = 20). 
Відповідно до пункту 49 розділу VІ Положення №114, обчислення тривалості відпусток подобове. При цьому святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються. За 2006 рік відповідно до наказу Управління МВС України у Львівській області №265 о/с від 31.07.2006 позивачем використана відпустка в кількості 30 календарних днів в період з 10.08.2006 по 08.09.2006. Разом з тим, 24 серпня - День незалежності України, відповідно до статті 73 КЗпП України є святковим днем, та цей святковий день до тривалості відпуски не повинен включатись. 
Отже, ОСОБА_1 за 2006 рік має право на грошову компенсацію за 1 добу відпустки. 
Станом на час судового розгляду справи ГУМВС перебуває в стані припинення, а тому суд першої інстанції вірно вказав, що питання щодо виплати компенсації за невикористані відпустки в загальній кількості 21 доба (за 2002 рік - 20 діб основної відпустки, за 2006 рік - 1 доба основної відпустки), виходячи з грошового забезпечення (з урахуванням індексації) станом на 06.11.2015 має вирішуватися Ліквідаційною комісією у порядку встановленому законом. 
Таким чином, за час проходження служби в підрозділах МВС Україну у Львівській області станом на 06.11.2015 ГУ МВС повинно було нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 21 добу (за 2002 рік - 20 діб основної відпустки, за 2006 рік - 1 доба основної відпустки) відпустки. 
В процесі реформи органів МВС в листопаді 2015 року ОСОБА_1 переведений для проходження служби в органи Національної поліції України. 
Позивач посилається на те, що за спірний 2017 рік мав право на відпустку 41 добу, при цьому така відпустка надана йому у період 29.06.2017 по 07.08.2017 в кількості 40 діб. 
Оцінюючи обставини проходження позивачем служби в поліції окружний суд у відповідності до вимог статті 93 Закону №580-VIII, правильно встановив, що позивач з квітня 2002 року проходив службу в органах МВС, пізніше поліції. Відтак, станом на 2017 рік позивач набув право на 11 днів додаткової відпустки (з 2007 року по одному календарному дню додаткової оплачуваної відпустки). 
Таким чином, ОСОБА_1 за 2017 рік має право на грошову компенсацію за 1 добу невикористаної додаткової відпустки. 
Відповідно до наказу №166 о/с-в від 10.08.2018 ОСОБА_1 за 2018 рік використав щорічну оплачувану відпустку у кількості 43 календарних днів (з урахуванням 30 календарних днів основної відпустки та 12 днів додаткової відпустки та 01 святкового календарного дня, з 06.08. по 17.09.2018) (а.с. 105). 
Встановленим підтверджується, що вимоги позивача про нарахування та виплату на його користь грошової компенсації за невикористані 42 доби відпустки за 2018 рік не підлягають задоволенню. 
Із приєднаних до матеріалів справи доказів видно, що ОСОБА_1 не використав за 2020 та 2022 роки по 14 діб додаткової оплачуваної відпустки як учасник бойових дій; за 2021 рік 10 діб основної та 15 діб додаткової відпустки. 
Також суд встановив, що відповідач-1 станом на дату звільнення ОСОБА_1 з поліції не нарахував компенсацію за 54 доби (за 2017 рік – 1 доба, за 2020 рік - 14 діб, 2021 рік - 25 діб, 2022 рік - 14 діб) відпустки. 
З урахуванням встановленого та наведених правових норм, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у визначений судом спосіб. 
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції в оскарженій частині судового рішення. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Приймаючи до уваги те, що рішення суду першої інстанції скасуванню чи зміні не підлягає, відсутні підстави проводити у справі перерозподіл судових витрат, у тому числі витрат сторін під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року в адміністративній справі №380/9648/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Н. В. Ільчишин