ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року 
м. Київ

справа №459/2668/22
адміністративне провадження №К/990/8215/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мацея Михайла Михайловича про ухвалення додаткового рішення у справі №459/2668/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови,
УСТАНОВИВ: 
30 травня 2023 року Верховний Суд розглянув адміністративну справу № 459/2668/22 за позовом ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року (про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення).
Постановою Верховного Суду від 30 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 459/2668/22 змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишено без змін.
Супровідним листом Верховного Суду від 31 травня 2023 року № 459/2668/22/27971/23 адміністративну справу повернуто до суду першої інстанції - Червоноградського міського суду Львівської області.
05 червня 2023 року до Суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 10  000,00 грн у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції.
Заява обґрунтована тим, що 29 березня 2023 року позивачем через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу, яке не було вирішено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року, з огляду на що наявні підстави для ухвалення додаткової постанови у справі № 459/2668/22.
Ухвалою Суду від 07 червня 2023 року витребувано матеріали справи з Червоноградського міського суду Львівської області, а ухвалою від 08 червня 2023 року вирішено копію заяви про ухвалення додаткового рішення направити Головному управлінню Національної поліції у Львівській області та встановлено строк до 19 червня 2023 року для подання письмових пояснень по суті цієї заяви.
22 червня 2023 року до суду касаційної інстанції надійшла справа № 459/2668/22.
Відповідач письмові пояснення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення не надіслав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом частини третьої цієї статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Беручи до уваги дату надходження до Верховного Суду матеріалів справи № 459/2668/22 (22 червня 2023 року) та перебування суддів Соколова В.М. і Єресько Л.О. у відпустках (наказ від 05 червня 2023 року № 44-к та наказ від 15 червня 2023 року № 52-к відповідно), заява представника позивача вирішується у перший робочий день після виходу суддів із відпустки.
Розглянувши подану заяву, а також дослідивши матеріали справи у частині, що стосується порушеного питання, колегія суддів дійшла наступних висновків.
У підпункті «в» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України встановлено, що у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Так, у постанові від 30 травня 2023 року, а саме у пункті 14, Верховний Суд зазначив, що 29 березня 2023 року позивачем через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу, водночас у резолютивній частині постанови Суду відсутній результат вирішення цього клопотання.
За правилами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зважаючи на те, що клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу разом із доказами представником позивача було подано ще до ухвалення рішення Верховним Судом у цій справі, колегія суддів уважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає розгляду і вирішенню.
У силу пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами першою - другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)  обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
У розглядуваному випадку відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та не подано заперечень проти задоволення заяви представника Молібожка О.О.
Статтею 19 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі №560/3489/21, від 09 березня 2023 року у справі № 320/6769/20, від 10 березня 2023 року у справі №520/2325/21.
За змістом частини дев`ятої статті 139 КАС під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Ці критерії також застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції адвокатом Мацеєм М.М. до клопотання про стягнення витрат на правову допомогу додано копію договору про надання правової допомоги, укладеного між ним і позивачем 10 лютого 2023 року, відповідно до пункту 4.1 якого гонорар адвоката за усні консультації, пошук релевантної судової практики та чинного законодавства, підготовку та написання касаційної скарги у справі № 459/2668/22 становить 10 000,00 грн без ПДВ. Окрім того адвокатом додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у якому зазначено характер правничої допомоги (наданої послуги), кількість витраченого часу (год.) і загальну вартість наданих послуг, а також акт приймання-передачі наданих послуг від 01 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги б/н від 10 лютого 2023 року.
Дослідивши надані заявником матеріали колегія суддів дійшла висновку, що ним виконані вимоги частин третьої, четвертої статті 134, частини сьомої статті 139 КАС України щодо підтвердження відповідними доказами розміру витрат, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.
Щодо питання можливості покладення понесених заявником витрат на правову допомогу на іншу сторону у справі за відсутності доказів їх фактичної сплати, то таке уже було предметом дослідження Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій зазначено, що «КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15 грудня 2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів - суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції». 
Аналогічний підхід застосований у постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року у справі №520/2325/21.
При цьому колегія суддів не вдається до дослідження питання співмірності розміру цих витрат зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт і витраченим часом, оскільки Верховним Судом уже сформульована правова позиція застосування статей 134, 139 КАС України у контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, а саме, у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а. 
Зокрема, позиція суду касаційної інстанції у названій постанові полягає у тому, що «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.».
Також описана позиція застосована у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року у справі №160/15983/20.
За таких обставин у цій справі Верховний Суд, зважаючи на відсутність клопотання Головного управління Національної поліції у Львівській області про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не може оцінювати відповідність їхнього розміру критеріям, що передбачені у частині п`ятій статті 134 КАС України.
Виходячи із цього, питання щодо судових витрат, не вирішене судом касаційної інстанції у постанові від 30 травня 2023 року, підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 252, 345, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника ОСОБА_1 у справі № 459/2668/22 задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, буд. 3, код ЄДРПОУ 40108833) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень).
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду