КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року                                                                                                       місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 753/6806/23                                            
номер провадження: 33/824/3160/2023                        
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Скриннікової Наталії Сергіївни, потерпілої  ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Сидорчук Юлії Миколаївни,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 250 грн 00 коп.
Цією ж постановою стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва області від 26 травня 2023 року, скасувати вказану постанову судді першої інстанції  та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,посилаючись на неповне з`ясування суддею першої інстанції усіх фактичних обставин справи, не надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права.
Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення після закінчення судового засідання 26 травня 2023 року йому не було вручено та воно не містить дати виготовлення повного тексту. Вказує, що повний текст постанови судді Дарницького районного суду від 26 травня 2023 року він отримав лише 01 червня 2023 року, а за даними сайту судової влади вказана постанова судді була оприлюднена лише 07 червня 2023 року. Зазначає, що апеляційну скаргу він подав до суду першої інстанції 09 червня 2023 року, тобто в продовж десяти днів з дня вручення йому повного тексту судового рішення, а тому вважає, що пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суддею першої інстанції не встановлено доказів того, що його дії викликали у потерпілої ОСОБА_2 побоювання за її життя тощо та внаслідок цих дій могла бути завдана шкода її здоров`ю (фізичному або психологічному). Зазначає, що суддею місцевого суду не надано оцінку поясненням ОСОБА_2 щодо того, що конфлікт почався після її дій - безпідставний виклик нею швидкої допомоги, а також його поясненням про те, що ОСОБА_2 , маючи  на меті ініціювати конфлікт, скористалась його тимчасовою відсутністю в квартирі,  реалізувала свою ідею щодо безпідставного виклику швидкої допомоги. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не надала жодного доказу, що були видані лікарями швидкої допомоги, які б підтверджували її твердження про захворювання дитини та існування об`єктивної необхідності у виклику швидкої медичної допомоги. 
Вказує, що суд першої інстанції зробив невірні висновки, що малолітній син потерпілої ОСОБА_2 та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -                    ОСОБА_1 , 19 червня 2015 року, проживає разом з батьком за рішенням суду, оскільки не існує судового рішення, яким визначено місце проживання дитини з батьком. Наголошує, що ОСОБА_2 за своїм власним бажанням залишила дитину ще у 2022 році та проживає разом з іншим чоловіком, а він, ОСОБА_1 , займається вихованням дитини. 
Зазначає, що у справі відсутні належні та достовірні докази вчинення ним  психологічного чи фізичного насильства до ОСОБА_2 (відеофіксація, пояснення свідків, тощо). Працівники поліції не вчиняли дій щодо збирання доказів, не допитували можливих  свідків, не провели опитування бабусі дитини та сусідів. Також вказує, що працівники поліції не долучили до матеріалів справи наявне у нього відео, на якому зафіксовано, що дитина не бажає спілкуватися із ОСОБА_2 та не долучили до справи акти соціальної служби, якими підтверджено, що дитина росте здоровою та щасливою разом із батьком. 
Звертає увагу суду, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення у розумінні ст.251 КУпАП не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, такий протокол встановлює лише виявлені порушення, однак не породжує будь-яких правових наслідків для особи та не встановлює її прав і обов`язків.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не підтверджена достатніми та допустимими доказами, тобто не доведена поза розумним сумнівом.       
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Скриннікової Н.С., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження й просили їх задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_2 та її захисника - адвоката Сидорчук Ю.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишили його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження на розсуд суду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
З матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року  ОСОБА_1 отримав у приміщенні суду першої інстанції 01 червня 2023 року, що підтверджується наявною у справі розпискою (а.с.68).
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 отримав копію постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 рокураніше ніж                          01 червня 2023 року. Також у справі відсутні докази направлення суддею першої інстанції  копії цієї постанови на адресу ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб. 
09 червня 2023 року ОСОБА_1 через канцелярію суду першої інстанції подав апеляційну скаргу на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.69-117).
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).
Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 рокупідлягає поновленню.
Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 рокута закриття провадження у справі за                    ч.1 ст.173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,то вони підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з`ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону суддею першої інстанції дотримано не було. 
Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП визначає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка  притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за наведених у постанові обставин, не підтверджується достатніми доказами, виходячи з такого.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.
Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.
Згідно зі ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до начальника Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві (далі - Дарницьке УП ГУНП в місті Києві) із заявою, у якій просила притягнути до відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 21 квітня 2023 року о 19 год 20 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашню сварку з потерпілою ОСОБА_2 , в ході якої лаявся на останню, погрожував, вдарив дитячою майкою по обличчю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру в присутності малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 зазначала, що о 18 год 00 хв. вона прибула до квартири, яка належить їй на праві власності, так як за рішенням суду з 18 год 00 хв. п`ятниці до                            18 год 00 хв. неділі спільний син ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - ОСОБА_5 повинен бути з нею. У квартирі був присутній її колишній чоловік та його мати. Потерпіла вказувала, що вона побачила, що її син хворий, вона подзвонила своєму колишньому чоловікові та написала класному керівнику сина з метою дізнатись чи викликали раніше лікаря. Вона намагалась додзвонитись до чоловіка, але її номер був заблокований. Зазначала, що              19 год 00 хв. Потерпіла викликала лікаря, щоб оглянути сина. Далі прийшов її колишній чоловік, став при синові лаятись та його забирати. Далі він вдарив її дитячою майкою по обличчю (а.с.2).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 276150 від 21 квітня 2023 року, який складений щодо ОСОБА_1 про те, що він 21 квітня 2023 року о 19 год 20 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашню сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої лаявся на останню, погрожував, вдарив дитячою майкою по обличчю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру в присутності малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим скоїв правопорушення, передбачене                 ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.1).
При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. 
Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілій                       ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Більше того, наслідків діяння ОСОБА_1 у виді можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 276150 від 21 квітня 2023 року, складеного стосовно  ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, додані: заява ОСОБА_2 , пояснення                      ОСОБА_1 , який зазначив, що ніякого фізичного чи психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_2 він не застосовував;  копія рапорту інспектора СПДН ВП Дарницького УП ГУНП у місті Києві, лист Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА від 02 березня 2021 року «Про реалізацію програм для кривдників», а також супровідний лист начальника Дарницького ГУНП у м. Києві про направлення даного адміністративного матеріалу стосовно ОСОБА_1 до Дарницького районного суду міста Києва. 
Однак вказані вище докази не є достатніми для підтвердження події та винуватості          ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. 
Також рапорт поліцейського не може бути доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, а саме, будь-яких фактичних даних, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, визначений у ч.1 ст.251 КУпАП. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати про те, що рапорт поліцейського не є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Крім того, зі справи вбачається, що в суді першої інстанції за клопотанням представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Сидорчук Ю.М. було долучено до матеріалів справи: копію відповіді на адвокатський запит із СЗШ № 314 разом з витягом з амбулаторного журналу цієї школи, якою підтверджується, що малолітньому ОСОБА_1 21 квітня 2023 року зранку у школі було погано (а.с.39-41); стенограму запису на диктофон від 21 квітня 2023 року із власного телефону ОСОБА_2 , де зафіксовано її розмову із ОСОБА_1 , дитиною та іншою особою (а.с.42-48); стенограму із відеозапису з боді - камери поліцейського від 21 квітня 2023 року (а.с.49); диск із аудіо та відеозаписами подій, які мали місце 21 квітня 2023 року (а.с.50), відповідь на адвокатський запит з ГУ НП України у місті Києві від 25 травня 2023 року із записом на DVD-R диск (а.с.56, 57); стенограму запису спілкування ОСОБА_2 з працівником спецлінії 102 від 21 квітня 2023 року (а.с.58-60).
Дослідивши вказані вище докази, апеляційний суд приходить до висновку, що ці докази у їх сукупності у поза розумний сумнів не доводять того факту, що 21 квітня 2023 року о 19 год 20 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_2 та вдарив її дитячою майкою по обличчю, тобто вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно                  ОСОБА_2 .  
Також апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції помилково в якості отримання доказів щодо подій, які мали місце 21 квітня 2023 року, здійснив опитування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, нормами чинного КУпАП не визначений порядок допиту малолітніх і неповнолітніх свідків, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, найбільш близьких галузей права, тобто кримінального процесуального та адміністративного права (судочинства).
Статтею 226 КПК України передбачено, що допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.
Водночас ч.1 ст.214 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності педагога або батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі.
Таким чином, оскільки обоє з батьків малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є зацікавленими особами по справі й мають безпосередній та прямий вплив на інформування свідомості дитини, то пояснення малолітнього ОСОБА_1 не можна визнати належним доказом у вказаній справі, який містить інформацію щодо предмету доказування.
За таких обставин, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає, що суддя  місцевого суду необґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не доведена у поза розумний сумнів.
У зв`язку з наведеним вище, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Дарницького районного суду міста Києва області від 26 травня 2023 щодо                        ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі                                п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2023 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого                ч.1 ст.173-2 КУпАП- скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі     п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                          С.М.Верланов