ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1063/20  Номер провадження 22-ц/814/3993/23	Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача         Дряниці Ю.В.,
суддів:                 Абрамова П.С., Обідіної О.І.,
секретаря                Чемерис А.К.,                
за участі         адвоката Гансевич Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області 22 березня 2021 року за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та молоді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-
в с т а н о в и в :

У сернпі 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 22 листопада 2008 року по 08 жовтня 2012 року він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом, проживає з ним та знаходиться на його утриманні і вихованні. Відповідач через півтора роки після народження дитини покинула його з донькою, не бере участі в її вихованні, не цікавиться її життям, здоров`ям дитини, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав.Просив суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області 22 березня 2021 року позов задоволено.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила відповідачка, яка посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що місцевим судом було розглянуто справу без належного повідомлення відповідача, що позбавило скаржника можливості подати відповідні докази та довести у судовому порядку бажання приймати участь у вихованні дитини. 

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 22 листопада 2008 року перебували в шлюбі, який розірвано 08 жовтня 2012 року, мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 424.
Заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 травня 2020 року у справі № 536/1411/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та молоді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - разом з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 з червня 2010 року з донькою не проживає, не спілкується, не відвідує її, не цікавиться життям, здоров`ям дитини, матеріально не утримує, виявляючи тим самим свою байдужість до її долі, участі у вихованні не приймає.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, керуючись наступним.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини
(стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи суді першої інстанції, а тому була позбавлена права викласти свої заперечення та доказів на спростування того, що вона умисно ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки.  
Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).
Так, апеляційний суд зважає на ту обставину, що отримавши інформацію про ухвалення рішення, яким її було позбавлено батьківських прав, ОСОБА_5 було вжито зусилля для оскарження вказаного рішення, а також участі у розгляді апеляційної скарги та доведення факту її участі у житті дитини та підтримання спілкування, що розцінюється судом за інтерес до дитини, а також зацікавленість у виконанні своїх батьківських обов`язків. 
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена; належних та допустимих доказів ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, позивачем не надано, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що поведінка відповідача свідчить про її бажання та спроможність виконувати батьківські обов`язки, що, у свою чергу, не дає підстав вважати, що позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення її батьківських прав.
Враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 375, 376 ч. 1 п.п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області 22 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та молоді Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                      Ю. В. Дряниця

Судді:                                                                                            П. С. Абрамов

                                                                                                          О. І. Обідіна