ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6144/23 Справа № 208/8109/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 208/8109/21
Номер провадження 22-ц/803/6144/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
за участю секретаря: Паромової О.О.
учасники справи : 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа – Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Лозенко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року головуючого судді Івченко Т.П. зі складанням повного тексту судового рішення 11 травня 2023 року по цивільній справі про визнання договору позики недійсним,-
В С Т А Н О В И В : 
У вересні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Лозенко В.В., про визнання договору позики недійсним, в якому просила визнати недійсним договір позики від 30 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про отримання позики строком до 29 грудня 2015 року в сумі 4 835 080 грн, мотивуючи вимоги тим, що вона не підписувала оспорюваний договір та жодних коштів за цим договором не отримувала.
Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Лозенко В.В., про визнання договору позики недійсним – закрито.
Скасовані вжиті заходи забезпечення позову.Витребувані :- оригінал договору про позику грошей від 30 жовтня 2015 року, реєстраційний № 2498, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ; - оригінал нотаріально посвідченої заяви про підтвердження сімейного стану ОСОБА_1 від 30 жовтня 2015 року, за реєстровим № 2497 ;- оригінал розписки ОСОБА_1 , про отримання грошових коштів за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. від 30 жовтня 2015 року за реєстровим № 2498 – повернуті приватному нотаріусу Дніпровського нотаріального округу Лозенко В. В.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити судове рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що жодної преюдиційності між справою № 203/1330/20 та справою № 208/8109/21 не існує, оскільки судами не було досліджено оригінал розписки на отримання грошових коштів за договором позики від 30 жовтня 2015 року, оскільки зазначена розписка не була предметом розгляду справи № 203/1330/20, тобто, судами не було встановлено факт передання грошових коштів до моменту підписання договору позики. Крім того, у справі № 203/1330/20 не було проведено судову експертизу зазначеної розписки, яка б могла підтвердити або факт передачі грошей відповідно до умов договору позики, або факт фальсифікації вказаної розписки. На думку скаржника,судом не було з`ясовано які відносини мали місце між сторонами, не досліджено розписку про отримання грошових коштів, тому вважає, що судом першої інстанції зроблено передчасний висновок про закриття провадження у справі, без з`ясування змісту договору позики та розписки про отримання позики, чим порушено права позивача на справедливий та законний розгляд справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Кулик І.А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду, зокрема зазначаючи, що  ОСОБА_1 є боржником по цивільному спору перед ОСОБА_2 , сума заборгованості складає 25 439 059,88 грн, яка стягується на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі № 203/1330/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яке ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року та постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року змінено лише в частині розрахунку інфляційних втрат, процентів та нарахування пені на суму основного боргу, а в іншій частині - залишено без змін. В рішенні суду зазначено, що «зокрема, відповідач не заперечувала справжності свого підпису у борговій розписці та в договорі про позику грошей, що зберігаються у справах приватного нотаріуса. На відповідність справжньої волі відповідача її волевиявленню непрямо вказує зроблена нотаріусу заява відповідача про її сімейний стан на момент укладення реального договору позики ». Тобто, ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики, в судовому засіданні не заперечувала, що це її підпис у договорі та у борговій розписці, що виключає наявність предмету спору у даній справі.
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кулик І.Я. підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу . 
Інші учасники судового розгляду до суду апеляційної інстанції не з’явилися,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи (т.2 а.с.165,170).Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі (т.2.а.с.167). Від представника ОСОБА_1 адвоката Гапонець А.А. 31 серпня 2023 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні через участь у слідчому експерименті по кримінальному провадженні , яке відхилено апеляційним судом з урахуванням того,що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і позивача та його представника ,суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
         Крім того,відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду,основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховним Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.   
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення не відповідає . 
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір, як в межах цивільної справи № 208/8109/21 так і спір в межах цивільної справи № 203/1330/20 має спільні риси між тими ж самими сторонами і тими ж спірними правовідносинами за їхнім змістом, що пов`язано з оцінкою дійсності договірних правовідносин за договором позики грошей від 30 жовтня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2498, та наявності у ОСОБА_1 зобов`язань за цим договором, а тому ці факти є преюдиційними, які вже встановлені рішеннями суду, які набрали законної сили.
Так, зі змісту судових рішень у справі № 203/1330/20 та цивільної справи № 208/8109/21, сторонами у них є ті самі особи, а саме ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , предмет спору це договірні зобов`язання які виникли на підставі укладеного 30 жовтня 2015 року договору про позику грошей між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, за яким ОСОБА_1 від ОСОБА_2 отримано грошову суму у розмірі 4 835 080 грн, та сам договір, та зазначені судові рішення у межах цивільної справи № 203/1330/20 набули законної сили.
Виходячи зі змісту судових рішень ухвалених в межах цивільної справи № 203/1330/20, які набрали законної сили, вбачається, що судами досліджені посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. від 30 жовтня 2015 року, договір позики грошей від 30 жовтня 2015 року за реєстраційним № 2498, укладений між  ОСОБА_2  та ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчена заява про підтвердження сімейного стану ОСОБА_1 , розписка ОСОБА_1  про отримання грошових коштів за договором позики; судами встановлено, що ОСОБА_1  не заперечувала справжності свого підпису у борговій розписці від 30 жовтня 2015 року  та в договорі про позику грошей від 30 жовтня 2015 року, не оспорювала що діяла добровільно; отримала від  ОСОБА_2  вказані за договором та розпискою від 30 жовтня 2015 року грошові суми до підписання договору, взяв на себе зобов`язання по їх поверненню, умови яких викладені за змістом договору про позику грошей від 30 жовтня 2015 року за реєстраційним № 2498; встановлено, що при підписанні договору про позику грошей від 30 жовтня 2015 року за реєстраційним № 2498, засвідчив його нотаріально, сторони визначили всі його істотні умови; відповідно до вказаного договору позивач передав кошти відповідачу, а останній зобов`язався їх їй повернути на умовах та в строки визначені договором; він відповідає умовам ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, та відповідно сторони своїми підписами підтвердили; встановлено, що при розгляді спору справі № 203/1330/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми,  ОСОБА_1 зазначений договір про позику грошей від 30 жовтня 2015 року не оспорювався, а позиція позивача ґрунтувалася лише на тому, що на її думку вищезазначений договір було укладено лише з метою приховання участі позивача у господарській діяльності частково належного відповідачу підприємства ПП «Восток-2».
Тому, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність предмету спору, що є підставою для застосування п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову – це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Закриваючи провадження у справі, з підстав відсутності предмету спору, суд першої інстанції зазначав на преюдиційність фактів, які вже встановлені рішеннями суду під час розгляду справи № 203/1330/20 між тими ж самими сторонами і тими ж спірними правовідносинами за їхнім змістом, що пов`язано з оцінкою дійсності договірних правовідносин за договором позики грошей від 30 жовтня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2498, та наявності у ОСОБА_1 зобов`язань за цим договором.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. 
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Таким чином, закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу суду про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1ст.255 ЦПК України, не звернув належної уваги на зазначене та дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення передчасної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду , а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 374,379,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року – скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 04 вересня 2023 року .

Судді: