ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1280/22  Номер провадження 22-ц/814/3432/23	Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової Л.М., при секретарі судового засідання: Андрейко Я.Г., -
розглянувши в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Михайлюк Костянтина Анатолійовича на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про скасування наказу на звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В :
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - КП «Кременчуцьке тролейбусне управління») про скасування наказу про звільнення з підстав прогулу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно з наказом №62-к від 01.06.2020 року позивач прийнята на роботу до КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» на посаду водія тролейбусу 3-го класу до служби руху по перевезенню пасажирів на міському електротранспорті з оплатою праці згідно штатного розкладу, з укладанням договору про повну матеріальну відповідальність. Наказом №49-к від 31.03.2022 року ОСОБА_1 звільнена з 03.03.2022 року за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Позивач отримала наказ про своє звільнення 06.06.2022 року. ОСОБА_1 вважала незаконним наказ про своє звільнення з роботи за прогули, оскільки не з`явилася на роботу з поважних причин, а саме 03.03.2022 року вона була затримана працівниками поліції, а 07.03.2022 року слідчим суддею Крюківського районного суду м. Кременчука щодо неї було застосовано запобіжний захід тримання під вартою у кримінальному провадженні №12022170530000109 за підозрою її у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.263 КК України. ОСОБА_1 не мала можливості повідомити навіть родину про своє затримання. 12.04.2022 року ОСОБА_1 була звільнена з-під варти після ухвалення Крюківським районним судом м. Кременчука обвинувального вироку від 12.04.2022 року, яким її визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.263 КК України до покарання 3 роки позбавлення волі, й на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік. 
Вже 13.04.2022 року ОСОБА_1 звернулася до керівництва КП «Кременчуцьке тролейбусне управління», щоб пояснити причини своєї неявки на роботу, проте їй повідомили про звільнення за прогули. Роботодавець не вручив ОСОБА_1 наказ про звільнення з підстав прогулу та трудову книжку, не відібрали пояснення щодо поважності причин неявки на роботу. Роботодавець уникав спілкування з ОСОБА_1 . Тому, 17.05.2022 року вона була змушена звернутися до адвоката для отримання правової допомоги. Лише 06.06.2022 року на запити адвоката роботодавець видав ОСОБА_1 копії наказу про прийняття її на роботу та про звільнення, довідку про доходи за грудень, січень та лютий 2022 року. 
15.06.2022 року в установлений законом строк ОСОБА_1 подала до суду позов, в якому просила: 1) скасувати наказ від 31.03.2022 року про її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП; 2) поновити її на роботі на посаді водія тролейбусу 3-го класу до служби руху по перевезенню пасажирів на міському електротранспорті КП «Кременчуцьке тролейбусне управління»; 3) стягнути з КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.04.2022 року по 13.06.2022 року, до дня поновлення на роботі. 

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 – відмовлено.
З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема вказує, що з жодними наказами про звільнення позивача не було ознайомлено, свої підписи вона ніде не ставила, трудову документацію їй не повертали, а також їй не було надано можливості надати письмові пояснення щодо вимушеного прогулу.
Від представника КП «Кременчуцьке тролейбусне управління імені Л.Я. Левітана» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області – адвоката Гонтар В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. На момент розгляду справи сторони та інші особи по справі, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися. 
Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.06.2020 року ОСОБА_1 прийнята на роботу водієм тролейбусу 3-го класу до служби руху по перевезенню пасажирів на міському електротранспорті, з оплатою праці згідно штатного розкладу, з випробувальним терміном 1 місяць, з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, що підтверджено витягом з наказу директора КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» №62-к від 01.06.2022 року (а.с.8).
Водій тролейбуса ОСОБА_1 була відсутня на роботі, не повідомивши роботодавцю поважні причини з 05 березня по 30.03.2022 року, що підтверджено актами про відсутність працівника на робочому місці від 05, 08, 09, 11, 14, 15, 16, 17, 19, 21, 22, 26, 27, 28, 29, 30 березня 2022 року (а.с. 30-43).
Наказом Директора КП «Кременчуцьке тролейбусне управління», погодженого з головою профкому №178 від 31.03.2022 року, наказано вважати для ОСОБА_1 прогулами без поважних причин дні з 05 по 31 березня 2022 року (а.с.46). 
Наказом директора КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» №49-к від 31.03.2022 року ОСОБА_1 звільнена з посади водія тролейбуса з 03.03.2022 року за прогули без поважних причин п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.9). 
З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлена 15.04.2022 року, що підтверджено її підписом. Згідно супровідного листа від 31.05.2022 року №07-11/240 вказаний наказ про звільнення направлявся адвокату ОСОБА_2 за його запитом від 18.05.2022 року.
26.05.2022 року КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» звертався листом до ОСОБА_1 з проханням з`явитися у відділ кадрів за отриманням трудової книжки після її звільнення. Вказаний лист ОСОБА_1 отримала 07.06.2022 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с.7, 10, 47-49).
Згідно з актом КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» від 15.04.2022 року, начальник СР Кісільова С.Т., начальник ВОБР Шиндель Т.В., заступник начальника СР Мілащенко А.О. зафіксували, що 15.04.2022 року ОСОБА_1 запропоновано ознайомитися з наказом про її звільнення та отримати копію трудової книжки, підписати належні документи для звільнення. Проте в цей день о 10:45 в кабінеті відділу кадрів ОСОБА_1 ознайомилася з наказом про своє звільнення, але відмовилася отримати свою трудову книжку, посвідчення не здала (а.с.68).
Наказом КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» №455 від 06.10.2022 року внесено зміни до наказу №49-к від 31.03.2022 року щодо дати звільнення ОСОБА_1 . Зазначено «Звільнити водія тролейбусу ОСОБА_1 31.03.2022 року за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП». Цей наказ №455 від 06.10.2022 року направлений із супровідним листом ОСОБА_1 , що підтверджено супровідним листом та поштовими квитанціями (а.с.83).
Директор КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» - О. Вертух звертався листом до ОСОБА_1 , в якому повторно просив з`явитися до відділу кадрів, за адресою АДРЕСА_1 , для ознайомлення з наказом про звільнення в якій внесені зміни, для отримання трудової книжки. Або просили надати письмову згоду на направлення документів та трудової книжки цінним листом з описом (а.с.81-84).
Згідно з довідкою про доходи, виданою КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» 30.05.2022 року, водій тролейбусу ОСОБА_1 за грудень 2021 року та січень, лютий 2022 року отримала дохід 49454,73 грн, відповідно по місячно 16437,08 грн, 18956,62 грн, 14061,03 грн (а.с.11).
Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.03.2022 року у справі №537/682/22, провадження №1-кс/537/175/2022, щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, починаючи з моменту затримання 06.03.2022 року 18:29 год. до 04.05.2022 року 24:00 год (а.с.12-13).
Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.04.2022 року у справі №537/776/22, провадження 1-кс/537/118/2022, ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме, що 06.03.2022 року о 17:00 год. у м. Кременчук на вулиці П. Чубинського біля будинку №15 працівники БПП у м. Кременчукі зупинили ОСОБА_1 , провели її поверхневу перевірку, під час якої виявили у неї вибухові пристрої, які вона придбала, зберігала та носила з собою без передбаченого законом дозволу. ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України вона звільнена від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладанням обов`язків, встановлених у ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. Обраний раніше щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою - змінено на особисте зобов`язання. ОСОБА_1 звільнена з-під варти негайно в залі суду. Зараховано у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 06.03.2022 року до 12.04.2022 року включно (а.с.14-15).
ОСОБА_1 є одинокою матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ чоловік та батько дітей ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведені факти підтверджені свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 23.04.2014 року Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №624; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 31.08.2010 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №556; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 31.08.2010 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №557 (а.с.16-18).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт прогулу ОСОБА_1 зафіксований відповідачем є доведеним, тому вимоги позивача про незаконність її звільнення є необґрунтованими. З цих підстав суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Частиною 3 ст.40 КЗпП встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Прогул є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня без поважних причин (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
Разом з тим прогул є дисциплінарним проступком, тому застосовуючи звільнення, як стягнення за такий проступок, роботодавець з метою встановлення поважності причин відсутності працівника на роботі більше ніж три години зобов`язаний виконати вимоги статей 147, 148, 149 КЗпП України та відібрати у працівника відповідні пояснення.
Закон не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тобто не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому суд, вирішуючи позов про поновлення на роботі саме з підстав відсутності прогулу, надає оцінку поясненням працівника з огляду на всі фактичні обставини справи, доведені відповідними доказами з дотриманням статті 76 ЦПК України. При цьому обов`язок доведення вини працівника у такому порушенні трудової дисципліни як прогул, за який має настати відповідальність у вигляді звільнення, покладено на роботодавця.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо доведеності вчинення водієм тролейбусу ОСОБА_1 прогулу, тобто відсутність її на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом), а саме починаючи з 5 березня 2022 року по 31 березня 2022 року, без повідомлення роботодавцю причин не виходу на роботу.
Так, зазначені ОСОБА_1 підстави для її відсутності на роботі у зв`язку із триманням під вартою з 06.03.2022 року по 12.04.2022 року, в подальшому її засудження за вчинення тяжкого злочину проти громадської безпеки, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - не є поважною причиною для відсутності її на роботі більше 3 годин, починаючи з 05 по 31 березня 2022 року. 
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 05.03.2022 року ще до її зупинення працівниками БПП у м. Кременчукі, що мало місце 06.03.2022 року о 17 год., тобто більше 3 годин, й не назвала поважні причини своєї неявки в цей період. 
Крім того, суд не вважає поважними причини неявки ОСОБА_1 на роботу навіть після її затримання працівниками поліції у зв`язку із вчиненням нею умисного тяжкого злочину проти громадської безпеки, оскільки вчинення/невчинення нею умисного злочину залежало від її волі. А тому не виключається вина ОСОБА_1 як працівника у відсутності на роботі з моменту її зупинення працівниками поліції 06.03.2022 року о 17:00 год. до її звільнення 31.03.2022 року за прогул без поважних причин, який стався з підстав вчинення нею злочину, що потягло за собою проведення досудового розслідування цього злочину після його виявлення, застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу тримання під вартою, проведення судового розгляду.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо безпідставності доводів позову проте те, що роботодавець при звільненні не виконав вимоги 147, 148, 149 КЗпП України, а саме не відібрав у неї пояснень про поважність причин її неявки на роботу.
З матеріалів справи та зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 не з`являлася на роботі з 04 по 31 березня 2022 року, причини неявки не повідомила, а роботодавець здійснив всі можливі для нього заходи для встановлення місця її перебування, проте не отримав відповіді ані за її номером телефону, ані за місцем її проживання, що підтверджено складеними роботодавцем актами. 
15.04.2022 року коли ОСОБА_1 з`явилася на роботу, то була повідомлена про звільнення, що підтверджено змістом її позову, а також її особистим підписом в наказі про звільнення. Однак, остання ухилилася від отримання в цей же день трудової книжки від роботодавця, що підтверджено актом від 15.04.2022 року, складеним начальником СР Кісільовою С.Т. начальником ВОБР Шиндель Т.В., заступником начальника С.Р. Мілащенко О.А. В подальшому роботодавець двічі письмово просив ОСОБА_1 або з`явитися за отриманням особисто трудової книжки, або надати згоду направити їй трудову книжку поштовим зв`язком цінним листом з описом, що було нею проігноровано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості вимог позивача про незаконність її звільнення, а тому суд не вбачає підстав для поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.   
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). 
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Михайлюк Костянтина Анатолійовича - залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2023 року.

Головуючий суддя : ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.А. Гальонкін __________________ О.Ю. Кузнєцова